MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Ukraina ründamine Venemaa poolt
on sundinud miljoneid inimesi lahkuma oma kodumaalt.
Nii on neid läinud massiliselt naabermaadesse -
Poola ja Moldovasse.
Naised ja lapsed lahkuvad nuttes,
samas kui mehed jäävad maha oma kodumaad kaitsma.
Koostöös teiste abiorganisatsioonidega
toetab Märtrite Hääl Ukraina sõja tõttu kannatavaid kristlasi
Tänane saade on juba teine Ukrainaga seonduv.
Esimene saade oli eetris nädal tagasi
ja täna jätkame taas vestlust MH peatoimetaja Ilpo Jokimäega.
Mina olen Sari Palomäki.
Tere tulemast vaatama taas saadet "Märtrite hääl"!
Ja tere tulemast ka sulle, Ilpo Jokimäki, me saatesse.
Tänan.
Rääkisime juba eelmises saates Ukrainast
ja sinu külastusest Poola-Ukraina piirile.
Täna läheme siis teemaga edasi.
Oleme saanud vägagi murettekitavaid sõnumeid
kristlaste olukorrast
Venemaa poolt mehitatud aladel Ukrainas.
Eriti raskes olukorras on koguduste pastorid.
Inglaste Märtrite Hääle koostööpartner Ukrainas -
nimetame teda näiteks Paveliks,
istus juba Nõukogude Liidu ajal oma usu pärast vangis.
Tema sõnul on Mariupolis ja selle lähistel
käivitunud nö jaht koguduste pastoritele.
Miks seal midagi sellist üldse toimub?
Kui mõelda selle Paveli peale, siis see on muidugi kohutav olukord,
kui ta on juba varem kogenud elus tagakiusu oma usu pärast.
Nüüd on muidugi olnud pikk vabaduse aeg
ja nad poleks kindlasti uskunud, et nad võiks veel midagi sellist kogeda
Nüüd aga on see olukord taas käes.
Miks evangeelsed kogudused seda kõike kogevad?
Eks selle taga ole suuremad poliitilised põhjused,
millest meiesugustel pole aimugi.
Nii pole meil ka aimu,
mida selle kõigega püütakse saavutada?
Kas üritatakse taastada tsaari aega, mingit uut laadi kommunismi
või Hiina laadset olukorda?
Me ei tea.
Kuid kahtlemata on tegu totalitaarse vene süsteemiga,
kus on ruumi vaid aktsepteeritud arvamustele
ja ka usuliikumistele.
Evangeelsed kogudused ja pastorid ei sobitu aga kuidagi sellesse pilti,
kuna neid peetakse läänemeelseteks.
Ja eks paljudel neist ju olegi kontaktid Läänes,
sest Läänes on palju evangeelseid kogudusi.
Nii peetakse selliseid kogudusi Idas reeturiteks ja koputajateks.
Või rääkides Mariupoli kontekstis,
kus kogudused toetavad praegust Ukraina valitsust,
siis juba seetõttu peetakse neid valedeks.
Ja see on kindlasti üks põhjuseid, miks neid rünnatakse.
Tegelik tõde on veelgi šokeerivam, millest me uudistekanalid ei räägi,
aga Ukraina kristlaste tagakius algas juba 2014. aastal Krimmis
ja teistel aladel, kus Venemaa võimu haaras.
Sealseid pastoreid ja ehk tavausklikkegi piinati
ja neid on ka tapetud.
Ühtlasi on evangeelsed kirikud kinni pandud.
Venemaa peab andma kogudustele heakskiidu,
kuid evangeelsetele kogudustele seda ei anta.
Kõik see juhtub Venemaa poolt vallutatud aladel
ehk siis nii Mariupolis, Donetskis või Luganskis.
Loen siinkohal ette, mida Pavel meile kirjutas.
See tekst on üleval ka Märtrite Hääle kodulehel.
Ta ütleb: "Vene sõjaväel on käsk
kõrvaldada füüsiliselt osad Ukraina usujuhid."
Ehk siis, neil on nimekiri pastoritest
ja võib-olla veel teistest kristlikest juhtidest,
kes tuleb tappa.
"Seda seetõttu,
et nad on toetanud avalikult Ukraina valitsust.
Palun palvetage nende ja meie kõigi eest."
Nii et pastorid elavad taaskord sellises olukorras.
Need pastorid aga ja ka usklikud tervikuna,
kes on saanud kristlaseks vabaduse ajal,
siis nende jaoks on see täiesti uus maailm ja šokeeriv olukord.
Ma ise näen seda võitlusena pimeduse ja valguse vahel.
Mõeldes viimaste aegade Ukrainale,
siis see on olnud tolle piirkonna vaimseks keskuseks.
Seal on suurel hulgal suuri, imelisi kogudusi
ja võrratuid kristlasi,
kes on teinud oma kodumaal rohkesti vaimulikku tööd.
Kuid nad on teinud ka misjonitööd ümberkaudsetes maades,
kuni Lähis-Idani välja.
Neil on olnud suur kaal ja tähendus.
Saatan aga on tulnud varastama, tapma ja hävitama
nagu Jeesus ütles.
Saatan on tulnud varastama, tapma ja hävitama,
et halvata kogudust ja takistada selle tööd.
Samas aga võib ju juhtuda ka nii nagu apostlite ajal,
et kui kristlased pidid Jeruusalemmast lahkuma,
hakkasid nad jagama oma usku igal pool mujal.
Nii et mine tea, praegune olukord võib viia täide jumalariigi eesmärke,
kus innukad ja tublid Ukraina kristlased
võivad avaldada mõju kusagil mujal.
Ja nad ongi seda juba teinud, kuna nägime Poolas,
kuidas Ukraina usklikud toetavad sealseid põllumehi,
palvetades nende eest ja jagades oma abi ning nõu.
Nii võivad neist saada nii mõnelegi kui vaimsed juhtivfiguurid.
Kõige esmalt aga näen seda siiski sõjana pimeduse ja valguse vahel.
Samas peame alati meeles pidama, et me oleme võitja poolel. - Just nii.
Ühtlasi vajab Ukraina ja kõik sealsed kristlased
väga me palveid.
Me ei tohi seda unustada keset kõike seda maist häda ja vaeva.
Sest palvetades inimeste usklikuks saamise eest,
leiavad nad oma ellu ka kõige muu abi.
Sest omades suhet Jumalaga
saavad nad ka osa Jumala abist, juhtimisest ja nõust
ja see on ülimalt oluline.
- Nii on.
Tõsi ta on, et paljud pagulased pidid Ukrainast väga kiiresti lahkuma
ja paljudel neist on olnud kohutavaid üleelamisi.
Ütlesid ka eelmises saates, et toibumine sellest saab olema pikk.
Oma reisil Poola
intervjueerisid sa ka Poola Märtrite Hääle juhti.
Seetõttu vaatamegi järgmiseks seda intervjuud.
Mu süda on murtud ka vene rahva pärast,
kes on petetud sellesse kurja sõtta.
Mu süda on murtud nende noorte sõdurite pärast,
kel pole õrna aimugi, miks nad on Ukrianasse saadetud
ja paljud neist hukkuvad seal.
Neil aga, kes sõda alustasid, pole häda midagi.
Nad elavad kas Kremlis või kusagil mujal
ja neil pole midagi häda.
Neil on hea toit laual, korralikud riided seljas
ja nad võivad öösel turvaliselt magada.
Samas kui noored mehed hukkuvad, sest neid sunniti minema Ukrainasse.
Ülimalt traagiline.
Samas on paljude vene sõdurite puhul näha,
kuidas ülim kurjus tuleb neist välja.
Nad tulistavad ja pommitavad tavakodanike ja laste pihta.
See on kohutav
ja me näeme, kuidas see sõda
muudab paljud need mehed koletisteks.
Seegi on kohutav,
sest Jumal pole loonud meid koletisteks.
Ta on loonud meid armastama
ja elama rahus, osaduses ning andestuses.
See kõik on nii traagiline
ja ma loodan südamest, et see sõda saab kiiresti läbi.
Ühtlasi tuleb meil aidata Ukraina taas üles ehitada,
olles samal ajal ka armulised venelaste suhtes.
Nad vajavad rohkelt armu, et nendegi elud saaks taastatud
ja nad leiaks tee Kristuse juurde.
See sõda on muutnud selle maailma osa igaveseks.
Nii usun ka, et meie abi ja kaasatus pole vajalikud
vaid mõneks päevaks või kuuks, aga aastateks.
Sest selleks,
et aidata peale sellist konflikti inimestel taastuda,
kulub aastate pikkusi investeeringuid, evangeeliumi kuulutust
ja inimeste kosutamist Kristuses.
Me ees seisab tohutult suur väljakutse.
Nagu sellest videost kuulsime,
on Poola MH juhi süda murtud nii ukrainlaste kui venelaste pärast.
Ta süda on avatud mõlemale poolele,
sest ta on kunagi olnud misjonär nii Moskvas kui ka Ukrainas.
Nii peaks ka iga kristlase süda olema murtud
mõlema osapoole pärast.
Ma ainuüksi ei intervjueerinud teda,
aga me ka sõitsime enamuse ajast koos ringi,
mistõttu selline südamehoiak tuli täiega esile ta seest.
Ta armastab mõlemat seda rahvast väga
ja peab nüüd nägema sellist olukorda nagu see on.
Õnneks ta oskab nende keelt ja saab seetõttu nendega ka suhelda.
Kuid pole kahtklustki,
et ta endagi elu on täna kui sõit Ameerika mägedel.
Ta tahab väga aidata ja teebki seda,
vahendades ka Soomest minevat Märtrite Hääle abi.
Nii et võib igati väita,
et sealset tööd tehakse suure südamega.
Meil on ju käimas ka erakorraline hädaabi kampaania
Ukraina toetuseks,
mille kohta leiate rohkem infot ektraanil olevalt kodulehelt.
Kohtusite oma reisi jooksul paljude pagulastega.
Millised need kohtumised olid?
Need olid väga sügava mõjuga.
Eeldavasti sügavaima, mida olen eales kogenud.
Olen ju varem käinud erinevate hõimude sõjatandritel
ja kogenud nende sõdade deemonlikku õhustikku,
mis on olnud kohutav.
Täna aga räägime veelgi kohutavamast loost.
Nii et kohtumised pagulastega
olid väga tundeküllased ja nad nutsid väga palju.
Nagu ka eelmises saates ütlesin -
enamus neist on ju naised, lapsed ja vanurid.
Vestlesime nende naistega.
Osad neist ka nägid seda sõda, teised said enne tulema.
Kuid üha enam ja enam tuleb sealt inimesi otse sõjatandrilt.
Inimesi, kes on kogenud pommitamist
ja olnud kas mõned päevad või ka mõned nädalad
pimedates keldrites varjul.
On neid, kes on põgenemise käigus jäänud ellu,
vaatamata sellele, et nende pihta tulistati.
Nad on lastega põgenenud läbi põlevate linnade,
nii et nende elud on tõesti kildudeks.
Seetõttu viis ka sellest rääkimine neid endast välja.
Nad mõtlevad palju oma meestele, kes jäid rindele võitlema.
Samas on palju ka neid, kes tegutsevad-toetavad tagalas,
päästes eesliini võitlejaid ja kandes hoolt ka orbude eest.
Seal on tekkinud suurel hulgal uusi orbusid,
kuna paljude laste vanemad on hukkunud.
Paljud need orvudki on jõudnud Poola,
oskamata kohalikku keelt ja mõistmata, mis toimub.
Nad ei tea, kas nad peavadki sinna jääma,
viiakse neid edasi kuhugile või pääsevad nad kuu aja pärast koju?
Kõik on nii lahtine. - Just.
Kuulsin loo ühest vanaemast ja tema pojapojast.
Nad elasid vene piiri ääres, olles kõik kui üks rahvas.
Jah, piir oli küll vahel, aga muidu oldi üks,
isegi, et osa sugulasi elas teisel pool piiri.
Nüüd aga saadeti ta poeg vene armeesse
Ukraina vastu sõdima.
Maa vastu, kus ta oma pere elab.
Ja ta pojapoeg kaasati samuti sõtta, ründama omaenda sugulasi.
Nii et ka selliseid olukordi on.
Kahjuks juhtub ka nii,
et nii mitmedki need naised saavad Poolas olles kõne,
et nende mees on hukkunud.
Nii et mida seal ongi enam öelda.
Põrgulikult šokeeriv olukord. - Kohe kindlasti.
Samas ei saagi nende heaks suurt palju muud teha,
kui pakkuda neile turvalist olemist.
Paika, kus pommid ei lenda ja kus neid ei tulistata.
Kus neil on turvaline olla.
Just, turvaline õhustik.
Kui arvatakse, et mina kui toimetaja ja mu kaameramees
pääsesime kõikjale,
siis see polnud nii.
Nende inimeste suhtes peab olema ka lugupidamist,
mistõttu me ei saanud ega tahtnudki neid inimesi sellises seisus filmida.
Ühes olukorras küll küsisime, kas võime seda teha
ja siis ka tegime seda,
kuid me ei saanud sinna lihtsalt julmalt peale lennata,
võttes neid vaid kui filmitavat materjali.
Nad vajad rahu, igapäevast toidust ja puhkust just siis, kui tarvis.
Ja samas osaleda ka teatud toimetustes.
Poola on paigutanud paljud pagulased inimeste kodudesse,
mis on igati tark tegu.
Nii ei pea nad viibima vaid kuskil suurtes saalides,
vaid nad võivad kogeda tavaelu normaalset tunnet.
Käia poes, keeta kartuleid või teha, mida iganes muud,
mis toob tagasi tavaelu tunde.
See on üks asi, mida saab nende heaks teha.
Ja mingil hetkel algab muidugi Ukraina üles ehitamine,
mis on aastate-pikkune ja kõiki sugupõlvi haarav ettevõtmine.
Tegelikult kogu Euroopa ettevõtmine, mis nõuab aastakümneid.
Kuid eks siis näis, kuidas kõik kulgeb.
Rääkides Poolas tegutsevatest abilistest,
siis kohtusite nendegagi.
Nad tegutsevad 24/7.
Millised need kohtumised olid?
Valdavalt kohtusime koguduste enda inimestega,
aga vestlesin ka mõne abiühingu töötajaga.
Keegi oli saanud nädala jagu puhkust
ja ta pühendas selle pagulaste aitamisele.
Paljud aitavad ennast salgavalt,
jättes omaenda vajadused kõrvale ja aidates ukrainlasi.
Kristlased siis või mitte - vahet pole.
Tõeliselt erakordsed inimesed.
Kogudustes aga - näiteks Varssavis, oli ühe pastori naine psühhoterapeut
ja ta juhtis oma koguduse abistamistööd.
Pagulased kohtusid esimeste kristlastega
juba piiri ületades,
kuid sõites rongiga Varssavisse, leidsid nad eest nende koguduse,
mis asub otse Varssavi rongijaama kõrval
ja see oli järgmiseks etapiks nende teel.
See psühhoterapeut jagas meile oma kogemuste põhjal,
millised on järgmised etapid ja protsessid.
Nad tegutsevad 24/7 ja peaaegu, et elavadki juba kirikus.
Mitte, et nad mingeid teraapia-sessioone läbi viiks -
need tulevad palju hiljem.
Kuid vajadus selle järele on kindlasti väga suur,
et inimesi maha rahustada.
Usun, et intervjuu temaga jõuab ka me Facebooki lehele.
Ja raadiosaade samuti.
No loodetavasti, kui Sari Palomäki seda teeb.
Jaa, need intervjuud jõuavad kindlasti ka raadiosse.
Kuid rääkides Ukraina-sisesest abistamisest.
Ütlesid, et sinnagi toimetatakse ravimeid, toitu ja muud vajalikku.
On sul selle kohta mingit infot?
Tõsi ta on, et seda abistamistööd ei tehta vaid Poolas või Moldovas,
vaid Märtrite Hääle usklike võrgustike kaudu
jõuab see abi ka Ukrainasse
ja kuni eesliinideni välja.
Kuid ka Poola poolt läheb abilisi üle Ukraina piiri.
Hetkel veel pääseb lähilinnadesse üsna turvaliselt
ja soomlasedki on seal käinud.
Sinna viiakse ravimeid.
Seal on ka see Lviv'i linn. - On.
Nii et abi läheb sinna ja Lääne-Ukrainasse.
Piir on küll ületatav, kuid päris niisama sinna ka ei pääse.
Enne tuleb läbida väga põhjalik turvakontroll,
sest ukrainalsed ei soovi sinna vene spioone.
Kuid abi läheb sinna igal juhul - ravimeid, toitu,
sõja- ja kaitsevarustust.
Kuid esmalt tasub muidugi järgi uurida,
kas ja mida vajatakse.
Päästemeeskondadele viiakse autosid.
Seal on teatud inimesed,
kes käivad kõige hullemates lahingupiirkondades,
et tuua sealt eraautodega inimesi ära.
Naisi, lapsi ja vanureid.
Nii viiakse nad esmalt kas Kiievisse või Lvivi
ja sealt edasi Poola.
Kindlasti on neidki autosid rünnatud. - Kui kohutav see ka poleks, siis on.
Nii on antud korraldus kõrvaldada abistamisautodelt
kas punase risti märk või muud tunnused,
et need näeks välja võimalikult tavalised.
Näete kohe ekraanil videoklippi,
kus autosid, mis on läinud päästma eesliinil olevaid inimesi,
on tulistatud vene sõdurite poolt.
Osad küll pääsevad, aga osad saavad ka surma.
Seetõttu on ka need päästetööd väga rasked ja ohtlikud,
vajades rohket palve katet.
Mis ootab su arvates Ukrainat ja Euroopat ees?
Kas see sõda saab läbi või mitte?
Mis meid ees ootab?
Kogu see lugu
on kohe kindlasti muutnud kogu Euroopa ajalugu.
Eriti muidugi Ukrainat, Poolat, Moldovat ja Venemaad,
kuid samas puudutades meid kõiki.
Loodan kogu südamest, et ees ootab üles ehitamise aeg
ja uute suhete loomise aeg,
kuid samas ei tea seda keegi, kas või kuidas see läheb.
Samas on vajadus kristliku armastuse ja sõnumi järele tohutu.
Ja seda loodetavasti kogu Euroopas,
mis on kõige ilmalikum manner kogu maailmas.
Loodetavasti on see sellelegi äratuskellaks ja appihüüuks
mõistmaks, et iseenese heaolu ei olegi kõige olulisem
ja tasub mõelda ka oma hingele,
kas see pääseb üle igaviku piiri astudes või mitte.
See kõik viib mõtted läbi aegade olulisema teemani
ehk Jeesuse risti juurde,
kust leida andestust, igavest elu
ja pattude lepitust, mis pole oma tegudega saavutatav.
Me ei suuda omast jõust andestada kõike sõjas tehtut-kogetut,
vaid jõud andestada lähtub ainuüksi Jeesuse ristitööst.
Nii et loodetavasti sünniks midagi sellist
ja võimalikult laiaulatuslikult.
Mida ütleksid neile, kes kogevad rohket hirmu
ja teadmatust tuleviku ees.
Ütle meile midagi julgustavat.
Ma ise usun, et Jumal on me igavene turvapaik.
Me suhted Jumalaga peavad olema korras
ja kui me palume Ta poole, siis Ta ka kannab hoolt me eest,
olgu siis ees katastroof või paremad päevad, me ei tea.
Kuid me ei saa kindlasti olla sinisilmsed
ja me peame arvestama võimalusega, et ka Soome on rünnatav.
Läbi aastasadade on peetud mitmeid suuri sõdu
ja Jeesus ise ütleb Piiblis, et sõdu saab olema.
Ühtlasi ütleb Ta usklikele,
et kõik rahvad saavad vihkama Tema järgijaid
ja usklike tagakius võtab tõenäoliselt ka Euroopas maad.
Kuigi eks me usklikena ikka looda ja palu, et läheks teisiti;
et tuleks vaimulik ärkamine ja jumalariigi üles ehitamine.
Et ei toimuks vaid füüsiline ülesehitamine,
aga ka jumalariigi ülesehitamine.
Ja kui mõtlen neile pastoritele, keda oma reisi ajal kohtasin,
siis neist on palju eeskuju võtta.
Nad panid kõik mängu
ja olid valmis muutma oma koguduste tavapäraseid tegevusi
- Tehes seda väga kiiresti.
Just. Sisuliselt üle öö.
Nad avasid kannatajatele oma kogudused
ja võtsid nende eest hoolt, tehes selles vallas ka koostööd.
Kui öeldakse, et meie elu ja teod on otsekui viies evangeelium,
siis nad tõesti peegeldavad suurelt Jumala armu ja armastust,
näidates, kuidas kristlased hoolivad oma ligimisest.
Nii et palugem, et me kogudustena
ei jääks kinni omaenda tegemistesse ja hoonetesse.
Seda ka üksikusklike tasandil -
et järgiksime julgelt seda, mida Jumal kutsub meid tegema.
Kandes Jeesuse risti oma elus, väljendades seda ka oma sõnades.
Suur tänu, Ilpo!
Siinkohal veel info ühe raamatu kohta.
Soomekeelne raamat "Tagakiusatu", kus räägitakse kristlaste tagakiusust.
Raamat maksab 20 eur ja on tellitav: www.marttyyrienaani.fi/kauppa/
Ja kui teil ei käi veel tasuta Märtrite Hääle ajakirja,
mis räägib kristlaste olukorrast eripaigus üle maailma
ja sellest, kuidas saame toetada neid nii oma palvete kui annetuste kaudu,
kuid ka neile kirjutades või kaarte valmistades-saates.
Ajakiri on tellitav www.marttyyrienaani.fi
Aitäh, Ilpo, et jagasid neid asju meiega
ja õnnistusi sulle ning su tööle!
Tõlge: Anne-Ly Raukas