ERITREAN KAUHUISTA VAPAUTEEN
Helen Berhane, olet lämpimästi tervetullut Suomeen ja ohjelmaamme.
Kiitos, kun pyysitte minua mukaan. - On ilo, kun pääsit tulemaan.
Miten päiväsi on alkanut? - Oikein hyvin.
Aurinko paistaa. - Kyllä, ilma on aurinkoinen.
Lauloimme autossa koko matkan tänne studiolle. - Hienoa.
Se oli hyvä aloitus päivälle. - Kyllä.
Helen, sinulla on hyvin erityinen todistus kerrottavana.
Mutta kertoisitko ensin elämästäsi ja taustastasi?
Millaista Eritreassa oli elää lapsena?
Olen kotoisin Eritrean pääkaupungista Asmarasta.
Aloin käydä kirkossa kahdeksanvuotiaana -
ihanan isoäitini ansiosta.
Hänen luonteensa veti minua puoleensa.
Aloin käydä ortodoksikirkon pyhäkoulua.
Myöhemmin isäni rakensi uuden talon, johon muutimme.
Löysin alueelta katolisen kirkon.
Sen pastori alkoi kouluttamaan minua.
Luin kotona paljon Raamattua.
Aloin 14-vuotiaana kirjoittaa omia lauluja.
Kirkossa oli myös kuoro.
Raamatun luku, rukous ja Jumalan ylistäminen -
ovat olleet sinulle tärkeitä. - Kyllä.
Kasvoin rukoillen.
Luin mielelläni Raamattua ja ylistin koko ajan.
Baarien sisällä ja ulkopuolella sekä kävelyillä -
lauloin koko ajan.
Näin sain voimaa. - Laulat niin huonoina kuin hyvinäkin päivinä.
Kyllä. - Meidän on tärkeä kuulla, että tämä on mahdollista.
Kiitos.
Sitten aloit ylistää ja julistaa evankeliumia Asmarassa.
Menit katedraaliin ja aloit julistaa evankeliumia.
Miten ihmiset ja viranomaiset reagoivat?
Kuulijat reagoivat hyvin.
Työskentelin kampaajana isossa liikkeessä.
Kampaamossa työskenteli myös yksi mies.
Suurin osa kuulijoista hyväksyi sanomani.
Jotkut olivat vähän aggressiivisia kadulla.
Mitä aggressiiviset ihmiset sanoivat tai tekivät?
He saattoivat lyödä tai solvata.
Eli aina ihmiset eivät hyväksyneet julistustani.
Suurimman osan aikaa he kuitenkin hyväksyivät sen.
Julistaessani katedraalissa jotkut alkavat itkeä.
He rohkaisevat minua jatkamaan.
Minua vastusti vain hallitus.
Viranomaiset kysyivät henkilötodistustani -
ja veivät minut poliisiasemalle.
Eli sanasi koskettivat kuulijoita.
Seisoessani julistamassa katedraalissa -
bussipysäkillä, taksiasemalla ja kaupungilla hiljennyttiin.
Silloin kukaan muu ei minua vastustanut kuin hallitus.
Viranomaiset olivat vihaisia. - Kyllä, ja veivät poliisiasemalle.
Sinut pidätettiin useaan kertaan ja päästettiin vapaaksi.
Miksi he toimivat näin?
He aloittivat hitaasti, -
koska ihmiset olisivat voineet reagoida nopeaan toimintaan.
Viranomaiset toimivat ovelasti ja hitaasti.
He pidättivät minut toistuvasti ja lähettivät kotiin.
Vuodesta 2002 hallitus on tunnustanut vain neljä uskonnollista ryhmää.
He lakkauttivat kaiken muun toiminnan.
Eritreassa oli paljon kirkkoja kuten Täyden evankeliumin kirkko, -
mutta ne suljettiin. Järkytys oli valtava.
Pelottivatko Eritrean tapahtumat sinua tuolloin?
Pelottivatko? - Niin. - Eivät.
En tiedä, miksi olin lukenut paljon kirjoja vainoista.
Olin puhunut vainoista nuorille, ja he ihmettelivät, miksi.
En tiedä miksi, -
mutta vammaisia oli ammuttu vainoissa.
Sotaa on käyty 30 vuotta.
He pyytävät vain rahaa ja tukea mutta heidät ammutaan.
Siitä tulee itselle outo olo.
Kyllä, olin lukenut vainoista.
Valmistauduit, jos jotain vaikka tapahtuisi itsellesi.
Kyllä, tai jos jotain tapahtuisi seurakunnalle.
Luin viimeiseksi kirjan Richard Wurmbrandista -
nimeltä Kidutettu Kristuksen tähden amharan kielellä.
Luin sen moneen kertaan ja aloin kääntää sitä tigrinjan kielelle.
Ymmärrän, miten vainot kehittyvät.
Siksi olen lukenut. - Aivan.
Olit pidätettynä useaan otteeseen, -
ja lopulta sinut vietiin pahamaineiseen paikkaan.
Kun seurakuntani suljettiin, nauhoitin yhden CD:n.
Levyn nimi oli Evankeliumi parantaa maailman.
Maata ei voi johtaa ilman evankeliumia.
Viranomaiset eivät pitäneet CD:stä, -
joten he alkoivat tarkkailla kaikkea, mitä tein.
Lopulta he löysivät minut, kun olin opettanut nuoria kuukauden.
He tulivat kahdelta yöllä pahoinpitelemään meitä.
Pahinta oli, että poliisit olivat juovuksissa -
eivätkä tajunneet, mitä kehon osaa he hakkasivat.
He veivät minut kuudennelle hallintoalueelle.
Olin myös laulanut ja julistanut Sanaa sillä alueella.
Minut päätettiin lähettää sotilasvankilaan.
Sillä alueella oli paljon nuoria ihmisiä.
He eivät voineet tehdä työtä, opiskella tai mennä naimisiin.
En ymmärrä asiaa. Kansalaisena koen tilanteen hyvin huonona.
He eivät ole rikollisia ja ovat väsyneitä olemaan sotilaita.
He ovat olleet sotilaita ilman taukoja jo 10 vuotta.
Sotilaselämää pidetään hyvänä. Siksi nuoret oli viety sinne.
Kun menin vankilaan, -
näin, miten Maltalta karkotettuja kidutettiin.
He huusivat koko yön, eikö kukaan heitä auttaisi.
He itkivät ja oksensivat.
Olin ollut siellä kolme viikkoa saamatta minkäänlaista lepoa.
Siivosin oksennusten jäljet. Tarkastin heidän vammojaan.
Rukoilin lopulta miehen puolesta, joka oli hakannut itseään.
Hän oli ollut pikkuruisessa erityssellissä.
Hän oli lyönyt itseään ja vuosi verta.
Hänet vietiin käytävään. Aloin rohkaista ja rukoilla hänen puolestaan.
Vankilan johto ei ollut mielissään ja päätti lähettää minut kauas pois.
Näin uudessa paikassa paljon rahtikontteja.
Tätä on vaikea uskoa.
Olin nuorena kuullut, -
että konteissa pidetyt eläimiset säilyivät niissä hengissä yhden yön.
Meidätkin laitettiin metallikontteihin.
Lähempänä näin, että pienistä aukoista tirkisteli ihmisiä.
Tajusin, että konteissa oli ihmisiä!
Yhdessä kontissa saattoi olla jopa 25 nuorta.
Nukkumiseenkaan ei ollut tilaa. Siellä oltiin kuin sillit suolassa.
Vartija avasi yhden kontin. Se oli hyvin likainen.
Joka paikassa hyppeli hyönteisiä.
Kysyimme, oliko mitään valonlähdettä. Ei ollut.
Kysyimme, oliko WC:tä. Vartija toi yhden ämpärin.
Sitä käytimme kontissa.
Yöllä oli äärimmäisen kylmää ja kosteaa.
Tuli tukehtumisen tunne, koska ilmaa ei ollut riittävästi.
Kontissa oli myös matoja, joten piti siivota.
Mutta madot palasivat. Myös päivällä olot olivat karut.
Oli hyvin kuumaa. - Ihmisiä tällaisissa oloissa. - Kyllä. Eikä edes valoja.
Olimme kaikki keskellä, koska oli niin kosteaa. Ei valoja, hyvin kuumaa.
Pyysimme saada peseytyä, mutta lupaa ei annettu.
Odotimme 10 päivää, että pääsisimme pesulle.
Suihkuja ei ollut. Seudulla ei ollut yhtään mitään.
Oliko se erämaata?
Se oli kaukana kaupungista. Ei ollut kasvillisuutta. Ei mitään.
Olosuhteet olivat ankarat.
Sellaisissa oloissa ihminen voi ruveta antamaan periksi -
ja kadottaa uskonsa.
Ymmärrän, että monelle voi käydä niin.
Ihmiset laitettiin sellaisiin oloihin, jotta he masentuisivat.
Ymmärrän, miksi viranomaiset toimivat niin.
Monet eivät ymmärrä ankaraa kohteluaan.
Jotkut sairastuvat henkisesti.
Jotkut alkoivat huutaa ja olivat sekavia.
Ei ihme, että ihmiset reagoivat noin.
Kyllä. Muistan erään naisen.
Hänet tuotiin paikalle, muttei hän voinut jäädä. Hän muuttui sekavaksi.
Lopulta hän sairastui henkisesti.
Paikka oli hirveä.
Miten ihminen selviää tuollaisesta vainosta kuten sinä?
Mitä teit selvitäksesi? Oletko jotenkin epätavallinen ihminen?
En ole. Rohkaisen vain ihmisiä lukemaan Raamattua.
Jos en olisi ollut täynnä Raamatun Sanaa, -
ei olisi ollut helppoa.
Kun kysyy Herralta, mitä voisi tehdä, mieleen tulee joku tuttu sanankohta.
Kokeissakaan ei saa muuta kuin tyhjän paperiarkin.
Jos ei ole opiskellut, ei pysty kirjoittamaan vastauksia.
Olin ikään kuin kokeessa.
Mutta muistin aiemmin lukemaani Raamatun Sanaa.
Siksi pysyin hengissä.
On hyvin tärkeä lukea Raamattua.
Rukoilimme kolmesti päivisin ja kolmesti öisin.
Paastosimme paljon.
Meille tarjotusta ruuan tapaisesta sai ripulin.
Meille annettiin myös kuivaa leipää.
Mietin, miksei se voinut olla vähäsen pehmeämpää.
Laitoimme sen yöksi veteen pehmenemään.
Aamulla sen pystyi syömään.
Mutta olimme paastonneet paljon tilanteen takia.
Halusimme olla kurinalaisia.
Muuten voi tulla vihaiseksi, -
koska meitä kohdeltiin niin epäinhimillisesti.
Pienestä aukosta näkyi, miten vartijat kiduttivat vankeja.
Paastosimme saadaksemme itsekuria.
Ihmiset kysyivät sinulta, mitä tehdä.
Mitä Jumala siihen sanoi?
Päivisin oli erittäin kuumaa.
Eri-ikäiset naiset kysyivät minulta, -
mitä tehdä, -
koska klo 13:n maissa oli hyvin kuumaa.
Ajattelin, että ehkä Richard Wurmbrandista -
ja kidutuksesta kertominen olisi heille liian rankkaa.
Sanoin: "Jumala, auta. Anna joku sananpaikka."
Muistin sitten, miten Paavali ja Silas pantiin vankilaan -
ja he alkoivat laulamaan Jumalalle. Ajattelin: "Onpa hyvä kohta."
Jerikon muuritkin sortuivat ylistyksen voimasta.
Nuoresta asti olen käyttänyt myös Fil. 4:4:ää.
"Iloitkaa aina Herrassa!" - Aamen. - Hyvinä ja huonoina hetkinä.
Sanoin luottavaisesti: "Nyt voimme vain laulaa!"
"Laulaako?" he kysyivät. "Mitä voisimme laulaa?"
Sanoin: "Lauletaan WC-ämpäristä, kuumuudesta ja kylmyydestä."
He odottivat hiljaa, että aloittaisin.
Aloin laulaa tigriniaksi.
Laulu tarkoittaa: "Kiitos kaikesta, mitä on tapahtunut."
Se oli kaunis laulu. - Kiitos.
Lauloit tuota laulua metallikontissa. - Kyllä. - Rohkaisit toisia.
Kyllä. He lauloivat perässäni.
Vartijat järkyttyivät kuullessaan laulua siinä synkeässä paikassa.
He eivät osanneet odottaa sitä. - Juuri näin. Paikka oli aivan autio.
Vartijoita pelättiin kidutuksen vuoksi.
Vangit saivat uutta toivoa. Vartijat järkyttyivät.
Kerrot tarinasi kirjassa Satakielen laulu.
Puhut kirjassa myös naisesta, jota siinä kutsutaan Esteriksi.
Ester auttoi sinua. Voisitko kertoa hänestä?
Monet suomalaiset ovat kirjoittaneet hänelle rohkaisuksi vankilaan.
Nyt hän on vapautunut. - Kyllä. - Voisitko kertoa Esteristä?
Ester oli kanssani aluksi.
Hän lähti vankilasta olojen ja perheen painostuksen vuoksi.
Mutta jos vankilasta lähtee ja joutuu sinne palaamaan, -
kohtelu on huonompaa.
Jos ihminen tulee kolmannen kerran, hänet voidaan tappaa.
Minua oli pidetty kontissa enkä ollut käynyt ulkona.
Oli vaikeaa, kun Ester joutui palaamaan vuoden kuluttua vankilaan.
Normaalisti kätemme sidotaan taakse.
Mutta hänet käskettiin nukkumaan vatsallaan.
Häntä kohdeltiin aivan eri lailla.
Oli vaikea nähdä, kun häntä kohdeltiin kuin miestä, -
koska hän oli palannut vankilaan.
Kun minua kidutettiin, koko vastuu oli hänellä, -
koska lääkkeitä ei ollut.
He käskivät hänen hieroa minua kolmasti päivässä.
Hän hieroi minua aamulla, lounasaikaan ja illalla.
Se oli kivuliasta, mutta hän yritti auttaa minua.
Hän oli minulle suurena siunauksena, mutta hänellä oli minusta iso vastuu.
Ympäri maailmaa on rukoiltu Eritrean kristittyjen -
ja vankilassa uskonsa tähden olevien puolesta.
Olet sanonut, että koit joskus vankilassa näiden rukousten voiman.
Moni kirjoittaa vangeille rohkaisuksi kortteja ja kirjeitä.
Miten tärkeätä mielestäsi on -
tällainen ruohonjuuritason työ, kirjeiden kirjoittaminen vangeille?
Rukous on valtava asia.
Ei kuule mitään, mutta voi tuntea sen voiman.
Vartijat toimivat, miten toimivat, mutta reagoimme aivan eri tavoin.
Sanoin vankitovereille: "Meidän puolestamme rukoillaan.
Tunnen sen." Vankilassa on tärkeää pysyä vahvana.
Saatetaan rukoilla vain vankilasta vapautumista, -
mutta vankilassa on tärkeää pysyä vahvana.
Koska puolestamme rukoiltiin, pysyimme vahvoina.
Hallitus sai esim. minun tapauksestani tuhansia postikortteja.
He alkoivat kysellä, kuka olin. Hallitusta on hyvä painostaa.
Viranomaisille on tärkeä kirjoittaa kirjeitä, joista käy ilmi, -
että Eritrean hallitusta tarkkaillaan.
Joten teitä ei voi tappaa tuosta vain.
Minut lähetettiin kyllä kotiin kuolemaan.
Mutta on hyvä, jos he tietävät, että heitä tarkkaillaan.
Monet suomalaiset sisaret ovat tehneet sinulle kauniita kortteja, -
joissa on rohkaisevia tekstejä.
Kirjasi on koskettanut heitä.
Haluaisin nyt antaa nämä kortit sinulle siunausten kera.
Ole hyvä. - Kiitos paljon.
Antakoot nämä kortit sinulle rohkeutta -
puhua vielä kuuluvammin näiden äänettömien puolesta.
Tämä on rohkaisevaa.
Tanskassa sain noin 3000 postikorttia.
En voinut kävellä jalkavamman vuoksi joten istuin lukemassa.
Kortit tuntuvat ihanilta, koska niitä lukiessa tuntee, -
että ympärillämme on ihmisiä.
On lohdullista tietää, että puolestasi rukoillaan. - Kyllä.
Jumala siunatkoon sinua. Kiitos tästä haastattelusta, Helen.
Ole hyvä. Kiitos sinulle, Sari.
Suomennos: Annamari Kortelainen