MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tere tulemast vaatama saadet "Märtrite hääl"!
Eritreast pärit evangelist ja gospellaulja Helen Berhane
vangistati tema usu pärast.
Vastavalt tolle maa kommetele
saadeti ta metallkonteineri väga karmidesse tingimustesse,
kus ta viibis koos teiste kurjategijatega.
Helen jäi vaatamata piinamistele ja vangistusele siiski ellu,
liikudes täna mööda maailma ringi
ja rääkides kõigile tagakiusatud kristlastest
ja usuvabaduse olulisusest.
Nii saame täna kuulda ta enda tunnistust.
Mina olen Sari Palomäki.
Helen Berhane, olete südamest teretulnud Soome
ja meie saatesse!
Suur tänu kutsumast!
On tõeline õnnistus, et olete siin.
Kuidas te päev on alanud?
Väga hästi.
Päike paistis?
Jaa, päike paistis
ja ma laulsime kogu tee siia.
Ühtlasi ka palvetasime.
Hea algus päevale. - Jah.
Helen, teil on väga eriline lugu ja tunnistus, mida jagada.
Kuid rääkige esmalt veidi oma isiklikust elust ja taustast.
Elust Eritreas, kui olite veel laps.
Milline see oli?
Olen siis pärit Eritrea pealinnast Asmarast.
Olin 8-aastane, kui hakkasin kirikus käima.
Seda tänu oma vanaemale, kes oli imelise iseloomuga.
See paelus mind
ja nii alustasin õigeusu kiriku pühapäevakoolis.
Mu isa ehitas mingi aeg uue maja ja siis me kolisime sinna.
Seal paigas oli katolik kirik.
Preester hakkas mind välja õpetama,
nii et lugesin kodus rohkesti Piiblit.
Olles 14, hakkasin ise laule kirjutama
ja osalesin ka kiriku kooris.
Nii et Piibli lugemine, palvetamine ja ülistamine
on mänginud alati väga suurt rolli te elus?
Jah, kasvasin selle saatel üles.
Palvetasin alati ja mulle meeldis väga ka Piiblit lugeda
Ülistasin aga igal pool.
Olin ma siis bussis või kõndisin tänaval -
mu huulilt kostus alati mingi meloodia.
See andis mulle jõudu.
Nii et laulsite nii headel, kui halbadel aegadel?
Jah.
Me kõigi jaoks on oluline seda kuulda,
et see on võimalik.
Seejärel aga hakkasite ülistama ja kuulutama evangeeliumi Asmaras.
Läksite katedraali ja hakkasite evangeeliumi jagama.
Kuidas inimesed ja võimud sellele reageerisid?
Inimestel polnud sellega mingit probleemi.
Töötasin tookord juuksurina ühes suures salongis
ja kuulutasin sealgi evangeeliumi.
Nii et inimesed olid selles osas leplikud.
Küll aga leidus tänavail teatud agressiivseid inimesi.
Milles see nende agressiivsus väljendus?
Nad võisid sulle peksa anda või väga halvasti öelda.
Nii et mitte kõik ei võtnud seda vastu,
aga enamuse ajast siiski võeti.
Palvetavad inimesed Asmaras
Seistes seal katedraalis, hakkas osa inimesi nutma
ja nad palusid, et ma jätkaksin.
Nii et ainsad, kes minu vastu olid, olid võimuesindajad,
küsides mu ID-kaarti ja viies mind politseisse.
Nii et inimesed said te sõnadest puudutatud? - Jah.
Kuulutades seal katedraali ees jäid isegi bussid ja taksod seisma
ja kõik oli väga vaikne.
Keegi polnud sel hetkel minu vastu.
Ainuüksi valitsus ja võimuesindajad.
Nad olid vihased ja viisid teid ära?
Jaa, nad viisid mu politseijaoskonda.
See oli aeg, kus teid arreteeriti ja lasti siis vabaks,
arreteeriti ja lasti jälle vabaks.
Miks nii?
See kõik algas vaikselt, sest kui nad oleks seda prauhti teinud,
oleks ehk inimesed sellele reageerinud.
Aga nad tegid seda salakavalalt - tasa ja targu,
arreteerides ja vabastades mind mitmeid kordi.
Kuniks 2002. aastani,
mil valitsus tunnustas vaid nelja religioosset gruppi
ja kõigi teiste tegevus pidi lõppema.
Sh täisevangeelsed kogudused.
Eritreas oli palju kogudusi, kelle uksed kästi kinni panna.
See oli tohutu šokk.
Tundsite te ka tol ajal hirmu selle ees, mis Eritreas toimus?
Hirmu? - Jah, hirmu.
Ei.
Olin lugenud palju raamatuid tagakiusu kohta
ja rääkinud sellest ka noortele.
Nad aga imestasid, miks ma neile tagakiusust räägin?
Ma ei tea, kuidas see juhtus,
aga meil hakati laskma maha invaliidistunud inimesi.
Inimesi, kes olid näiteks sõjas olnud ja palusid nüüd vaid raha ja toetust.
Kuid nad lasti hoopis maha.
Nii oli ka tunda, et midagi on toimumas.
Kuid jah, olin lugenud tagakiusu kohta.
Te kui valmistasite ennast ette, kui teiega peaks midagi juhtuma.
- Jah, valmistasin ette nii ennast kui kogudust.
Ka kogudust? - Jah.
Viimane raamat, mida lugesin, oli Richard Wurmbrandist,
keda piinati Kristuse pärast.
Lugesin seda ikka ja jälle.
Ühtlasi hakkasin seda raamatut tigrinja keelde tõlkima.
Mõistsin, milliseks olukorrad võivad kujuneda
ja seetõttu ka lugesin neid raamatuid.
Teid arreteeriti mitmeid kordi,
kuniks lõpuks viidi ikka väga koledasse kohta.
Kui me kogudus kinni pandi, salvestasin ühe CD,
mille pealkiri oli "Maailma ravim peitub evangeeliumis"
Ilma evangeeliumita pole võimalik ühtegi riiki juhtida.
Me vajame seda.
See aga ei rõõmustanud võimuesindajaid
ja nad hakkasid jälitama mind kõikjal, kus käisin ja mida tegin.
Nad leidsid mu lõpuks ajal, mil olin noori õpetamas.
Nad tulid kell 2 öösel ja hakkasid meid piinama.
Halvim asi oli aga see, et politsei oli purjus
ja nii ei andnud nad endale aru, kuhu nad sind lõid.
Mind viidi 6. jaoskonda,
kus jätkasin laulmist ja evangeeliumi kuulutamist.
Nii otsustasid nad mu saata sõjaväevanglasse.
Tol ajal oli nii, et suur hulk noori -
selle asemel, et õppida, töötada ja luua pere...
Nad ei olnud kurjategijad, aga nad olid tüdinud olemast sõdurid.
Vahet pidamata. Kas 10 aastat või piiramatu ajaga.
Nad olid kogu oma elu sõjaväelased
ja osa neist viidi ka sinna sõjaväevanglasse.
Samal ajal, kui mind sinna viidi, toodi sinna ka inimesi Maltalt,
keda piinati öö läbi.
Nad kisendasid ja hüüdsid appi.
Palju oli nuttu ja oksendamist.
Nii ei saanud ma seal 3 nädalat mingitki rahu.
Kui keegi oksendas, koristasin selle ära.
Kontrollisin ka nende elulisi näite.
Palvetasin ühe mehe eest, kes peksis juba iseennast.
Ta oli määratud üksikvangistusse,
mistõttu ta peksis end ja oli üleni verine.
Nad tõstsid ta koridori
ja ma hakkasin julgustama teda ning palvetama ta eest.
Ametnikud polnud selle üle rõõmsad,
mistõttu nad otsustasid saata mu kaugele linnast.
Nägin kohale jõudes 20-30 metallist laevakonteinerit.
Seda oli raske uskuda,
sest olin lapsena kuulnud,
et inimesed ei elanud seal üht öödki üle ja surid.
Mul polnud aimugi,
et meid pannakse neisse samadesse konteineritesse.
Lähemale jõudes märkasin inimesi piilumas läbi väikese konteineri akna
ja mõistsin, et seal sees on keegi.
Need konteinerid olid noori inimesi täis.
Vahel lausa 25-30 inimest koos,
mis tähendas, et seal polnud ruumi magamiseks.
Seal oli väga kitsas.
See oli väga karm.
Üks konteiner tehti lahti ja see oli seest väga must.
Väikesed kärbsed lendasid sealt välja ja ümber meie.
Küsisime, on seal ka mingit valgust, mispeale öeldi, et ei ole.
Aga WC'd?
WC'ks oli üks ämber, mida siis konteineris kasutati.
Öösiti oli seal äärmiselt külm ja niiske.
Samas polnud piisavalt õhku, mida hingata.
Ühtlasi oli konteineris igasugu vaklu ja putukaid
ja isegi, kui kõik puhtaks tegid, tulid nad tagasi.
Ka päeval oli väga karm, sest siis oli tohutult palav.
Täiesti ebainimlikud tingimused.
Jaa. Konteineri põrandale polnud võimalik pikali heita.
Olime kõik koos keset konteinerit, kus oli ka ühtaegu niiske kui palav.
Kui palusime võimalust pesta end, siis seda ei lubatud.
Ootasime 10 päeva, et saada dušši alla või midagigi.
Kuigi ega seal polegi dušše.
See on täiesti eraldatud paik kõigest.
On see kõrbes kuskil?
- Kaugel linnast, ei mingeid taimi.
Otsekui keset ei midagit.
Väga karmid tingimused.
Sellistes tingimustes oleks äärmiselt lihtne alla anda
ja oma usk kaotada.
Jah, paljud seda ka teevad.
See ongi kogu asja eesmärk - murda inimesi.
Seetõttu ka mõistan, miks nad seda teevad.
Paljud vangid aga ei mõista ja nii nad murduvadki.
Osa neist lähevad ka hulluks?
Jah. Nägin osasid, kes hakkasid karjuma
ja olid segaduses.
Kuid pole ju ka ime. - Just.
Mäletan ühte naist, kes tuli sinna meiega samal ajal.
Kuid ta ei talunud seda kõike ja kaotas mõistuse.
See kõik on seal kohutav.
Kuidas sellisest tagakiusust läbi tulla?
Nii nagu teie seda tegite.
Mida te selleks tegite?
Olete te ebatavaline inimene või mis lugu sellega oli?
Ma julgustan inimesi väga lugema oma Piiblit,
sest kui sa pole sellistel aegadel täis Piiblit,
pole see ka lihtne.
Kui ma aga küsin Jumalalt: "Mida ma nüüd teen?",
tõuseb mu seest esile varem loetud Jumala Sõna.
Kui sa eksamile lähed,
ei anta ju sulle ka muud, kui vaid valge paber.
Kui su peas aga pole mingeid teadmisi,
ei suuda sa seda eksamit ka ära teha.
Sealne aeg oli minu jaoks ka nagu eksam,
kus varem endasse ammutatud Jumala Sõna
aitas mul ellu jääda.
Nii on ülimalt oluline lugeda oma Piiblit.
Ühtlasi me palvetasime seal
kolm korda päevas ja kolm korda õhtuti.
Ühtlasi me paastusime palju,
sest kuigi meile toodi süüa, polnud see mingi söök
ja selle söömine löönuks meil kõhu lahti.
Ühtlasi anti meile kivikõva leiba, mida polnud võimalik süüa.
Nii panime selle ööseks vette ja hommikul saime siis seda süüa.
Kuid tänu sellisele olukorrale paastusime palju.
Mitte selle olukorra muutmise nimel, vaid selleks, et distsiplineerida end.
Muidu oleksime vihastanud paljude asjade peale,
kuna sealne käitumine on täiesti ebainimlik.
Nägime läbi väikese akna, kuidas inimesi piinati jne.
Kuid me distsiplineerisime end läbi paastumise.
Konteineris olevad inimesed küsisid te käest,
mida nad tegema peaks
ja mis vastuse Jumal teile selle peale andis?
Seal konteineris oli päevasel ajal meeletult palav.
Olime kõigi naistega - nii noorte, keskealiste kui vanadega,
keset konteinerit koos
ja nad küsisid, mida tegema peaks, kuna k 13 paiku oli ülimalt palav.
Mõtlesin, et kui räägiksin neile sel hetkel tagakiusust
või Richard Wurmbrandist, oleks see neile ehk raske,
mistõttu palusin Jumalalt vastust.
Nii meenusid mulle vangis istuvad Paulus ja Siilas,
kes hakkasid ahelais olles laulma.
Mõtlesin, et see on hea mõte.
Ka Jeeriko müürid langesid ülistuse tulemusena.
Olin juba nooreaast saati kasutanud Filiplastele 4:4:
"Olge ikka rõõmsad Issandas! Taas ma ütlen: Olge rõõmsad!"
Peame olema rõõmsad nii headel kui halbadel aegadel.
Nii ütlesin täie kindlusega,
et ainus asi, mida teha saame, on laulda.
Nad olid hämmingus: "Laulda? Aga millest me laulame?"
Mõtlesin, et võime ju laulda ämbrist, kuumusest või külmast.
Nad olid vait ja ootasid, kuniks ma alustan,
mispeale hakkasin laulma tigrinja keeles.
Lühidalt öeldes tähendab see: "Tänud kõige eest, mis on toimumas!"
Imeilus! - Tänan.
Ja seal te siis laulsite seda laulu seal konteineris? - Jah.
Ja julgustasite selle läbi inimesi. - Jah.
Nad kõik laulsid minuga kaasa.
Valvurid aga olid täiesti šokis, kuuldes seal pimedas paigas laulu.
Nad poleks osanud seda oodata? - Üldse mitte.
Sest nagu öeldud - tegu on kui väljasurnud alaga
ja kinnipeetavad kardavad neid piinamiste ja raskuste tõttu.
Nii et see tõi vangidele uut lootust ja oli šokiks valvuritele.
Räägite sellest kõigest ka oma raamatus.
Ühtlasi räägite seal ühest Estrist, mis pole küll selle naise päris nimi,
kuid kes aitas teid mitmel erimoel.
Rääkige meile temast - kes ja milline ta oli,
sest paljud soomlased on kirjutanud talle,
et julgustada teda ta vanglas olemise ajal.
Kuigi tänaseks on ta juba vaba.
Rääkige meile midagi Estrist.
Olime alguses koos vangis,
aga tänu perepoolsele survestamisele sai ta sealt vabaks.
Kuid seal öeldakse,
et kui oled kord vabaks saanud, aga tuled siis tagasi,
koheldakse sind hullemini.
Ja kui juba kolmandat korda tagasi vangi sattud,
võidakse sind tappa.
See on see, mida meile öeldi.
Mina olin kogu selle aja seal konteineris.
Ma ei saanud välja.
Kuid see oli raske, kui Ester lahkus ja siis aasta pärast tagasi tuli.
Olime tavaliselt kettidega seotud, käed selja taga.
Kuid ta pandi hoopis teistmoodi ahelaisse
ja seda oli ääretult raske näha, kuidas teda koheldi nagu meest.
Lihtsalt seetõttu, et ta sattus uuesti vangi.
Kui mind piinati,
pidi tema kandma hoolt mu eest, sest mulle ei antud mingit rohtu.
Nii pidi ta mind kolm korda päevas masseerima.
Ta tegi seda nii hommikul, lõuna paiku kui õhtul.
See oli minu jaoks väga valus,
aga samas ka raske tema jaoks hoolitseda mu eest selliselt.
Minu jaoks oli ta tegu õnnistuseks ja samas tema jaoks suur vastutus.
Paljud inimesed üle maailma palvetavad Eritrea kristlaste eest
ja nende eest, kes oma usu pärast vangis istuvad.
Olete vahel öelnud,
et tundsite vangis olles nende palvete mõju.
Paljud saadavad neile ka julgustavaid kirju ja kaarte.
Kui oluliseks te ise seda rohujuure tasandi tegevust peate
Seda, et vangidele saadetakse kirju ja kaarte.
Palve on imeline!
Ma küll ei kuule midagi, aga ma tunnen selle mõju.
Sest vahel me reageeringud sellele, mida meiega tehti,
olid hoopis teistsugused
ja ma mõtlesin: "Me eest palvetatakse."
Ütlesin oma kaasvangidele: "Me eest palvetatakse,
sest ma tunnen seda."
Vangis olles on oluline olla tugev.
Oluline pole mitte vaid paluda vanglast vabanemise eest,
aga ka selle eest, et inimesed suudaksid vangis olles olla tugevad.
Tänu teiste palvetele oleme me suutnud olla tugevad.
Mis puutub näiteks minu heaks saadetud kaartidesse,
mis läksid valitsusse,
siis neid oli tuhandeid.
Ja valitsus hakkas küsima: "Kes ta selline on?"
Nii on see hea vahend avaldada valitsusele survet,
mistõttu nende kirjade-kaartide saatmine
on oluline.
See annab valitsusele teada,
et nende tegevust nähakse ja jälgitakse.
Nii et nad ei saa teid lihtsalt niisama maha lüüa.
Jah. Nad saavad su küll koju surema saata,
aga muus mõttes mitte.
Kuid see on juba hea, kui valitsus mõistab,
et nende tegevust jälgitakse.
Heleni soomekeelne raamat "Sajakeelne laul"
on saadaval Märtrite Hääle kodulehelt www.marttyyrienaani.fi
Soovitan seda kogu südamest,
isegi, et seal on ka palju raskeid ja karme asju.
Ometi räägib see raamat lootusest, valgusest keset pimedust
ja Jumala tõelisest abist.
Raamat maksab 15 eurot.
Rääkides aga vangidele kirjutamisest,
siis meil on soome keeles selline brošüür "Pidage meeles vange"
kus on nimekirjad vangidest - sh Eritrea vangidest,
kes on pikka aega viibinud vangis.
Kõigile neile on võimalik saata julgustavaid kirju-kaarte
ja nende nimekirja saate samuti tellida me kontorist.
Nagu Helen juba ütles, on need tõesti olulised.
Helen, paljud soomlased ja sh me naistetöö naised
on kirjutanud teile kaarte. - Tänan!
Ilusaid kaarte julgustavate sõnumitega.
Siin on nii piiblisalme kui teisigi sõnumeid.
Teie lugu ja raamat on neid sügavalt puudutanud,
mistõttu annan õnnistuste saatel need kaardid nüüd teile edasi.
Suur, suur tänu!
Julgustagu Jumal teid nende kaudu olema veelgi enam hääleks
nende nimel, kelle enda hääl ei saa kõlada.
See on julgustav,
sest kui ma Taani jõudsin, sain sealt u 3000 kaarti.
Tänu jalavigastustele ei saanud ma tookord käia,
mistõttu ma vaid istusin ja lugesin,
olles täis erinevaid tundeid teadmisest, et me ümber on inimesed,
kes palvetavad me eest.
See pakub suurt tröösti.
Suur tänu selle intervjuu eest ja olge üliväga õnnistatud!
Võtke heaks ja aitäh teile!
Tõlge: Anne-Ly Raukas