MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Paljudes maades on kristlasena elamine ülimalt ohtlik.
Üheks selliseks maaks on Nigeeria ja eriti veel Põhja-Nigeeria,
kus terrorirühmitused ründavad kristlaste külasid.
Etioopiaski on mitmeid piirkondi,
kus eriti islamist ristiusku pöördunud elavad suures ohus.
Eriti haavatavas seisus on naised.
Märtrite Hääle tegevjuht Hannu Lahtinen
käis kevadel nii Nigeerias kui Etioopias
vaatamas üle kõike seda, kuhu abi anname
ja tuues meile värskeid tervitusi sellelt reisilt.
Tere tulemast vaatama saadet "Märtrite Hääl"
ja tere tulemast ka saatesse Hannu Lahtinen!
Tänan!
Pean kohe alustuseks küsima su riietuse kohta, et mida sa kannad?
See kingiti mulle Nigeerias.
Küsisin, mida see endast täpsemalt kujutab
ja mulle öeldi, et see on segu erinevatest kultuuridest,
aga valdavalt on see Hausa hõimu riietus.
Hausa hõim on Kirde-Nigeerias elav suur hõim,
kes samas elab teisteski maades.
Sealt on pärit ka fulanid ja mitmed teised,
kellest täna juttu tuleb.
Tegu aga pole mitte moslemite riietusega,
vaid riietega, mida kõik võivad kanda.
Need on pigem nagu rahvariided. - Just nimelt.
Nii tore, et selle selga panid.
Näeb hea välja, onju? - Näeb. Kohe väga hea.
Räägime siis täna alustuseks Nigeeriast
ja veelgi täpsemalt Põhja-Nigeeriast.
Meie möödunud aasta jõulukampaania
oli seotud Põhja-Nigeeriaga.
Oleme aastaid toetanud sealse Dokonahava küla kristlikku kooli.
See Dokonahava küla
on üks paljudest kurva saatusega küladest,
mida terroristid on rünnanud.
Dokonahavat rünnati 10 aastat tagasi
ja selle käigus toimus ka massitapmine,
mille käigus tapeti 500 kristlast.
Oleme aidanud selle küla orbusid läbi selle kooli
ja me jõulukampaania oli seotud sealsete leskede toetamisega,
et nad suudaksid hakata iseennast elatama.
Räägi siis lähemalt, mida me oleme seal teinud?
Oleme oma sealse koostööpartneriga arutanud,
mida saaksime omalt poolt teha,
et toetada neid kõik kaotanud leski ja lapsi.
Paljud neist on pärit küladest, kus on harjutud maad harima.
Ehk siis see oskus on neil olemas ja nad teavad, kuidas see käib.
Vastupidiselt meile,
kes oleme harjunud kõike Prismast saama.
Oleme jõuluprojekti raames ostnud neile põllumaid,
kus nad saavad siis oma oskusi rakendada
ja samas pääseda pagulaslaagritest.
See on tohutult hea teraapia,
kui inimene saab omaenda kätega midagi teha
ja ise oma eluga toime tulla.
See on ülimalt oluline.
Seal seekord külas käies nägime, et seal on tõeliselt viljakandev maa
ja korralikud põllud,
mille lähedal on ka järv, kust saadakse kastmisvett.
On tõeline rõõm näha, kui hästi see projekt toimib.
Viimati, kui nendega ühenduses olin ja neilt ka pilte sain,
siis nad on täies tegutsemishoos.
Tomatid ja kartulid annavad juba saaki.
Need on kaks asja, millega nad on alustanud,
aga plaan on istutada maha muidki asju.
Lähikuude esimese saagi ümber on ehitatud aed ja ka ait.
Ühele põlluharijale, kes on ka valvuri eest,
on ehitatud ka oma väike maja.
Ka on seal suured veetsisternid, kuhu kogutakse vett.
See kõik tekitab head tunnet.
Kui mõelda sellele, et tegu on ohtlike aladega,
kus toimub ka igasugu rünnakuid,
siis see piirkond, millest räägin, on siiski valvatud ja üsna turvaline.
Tore, et nad saadavad ka pilte, kust on näha, et töö põldudel käib
ja esimene saak on juba ka käes.
Nii et me abi on läinud igati asja ette.
Külastasid selle hiljutise reisi jooksul ka pagulaslaagreid.
Paljud naised on pidanud põgenema sinna
fulanite ja Boko Harami rünnakute eest kristlikele küladele.
Tegid nende naistega mitmeid erinevai intervjuusid
ja need on ikka üsna karmid.
Mida sul selle kohta öelda oleks?
Peab tõdema, et tunnete tasandil toob see esile ka süngemaid toone,
kui neid pagulaslaagreid külastada.
Tuhanded inimesed - sh kristlased, on põgenenud sinna.
Nad peavad lahkuma oma rahulikest küladest,
olles elanud normaalset elu, teenides oma elatist
ja lapsed käimas koolis.
Neil on olnud abikaasad
ja nad on elanud harmoonilist, kui mitte öelda idüllilist pereelu.
Ja siis korraga on saabunud sinna need islamistide jõugud,
kes hüüavad: "Allahu Akbar!" ehk "Allah on suurim!"
Ja korraga on kohalike majad tules ning põllud hävitatud.
Selliste lugude kuulmine...
Näiteks kui kellegi mees on ta oma silme all
elavalt tükkideks lõigatud
või kui kellegi neli last tapeti ja tal pole enam mitte kui midagi.
Nad on jaganud kõigest sellest draamast,
kus nad on nibin-nabin jõudnud peitu minna
või üldse põgeneda sealt.
Olen rännanud eripaigus üle maailma,
aga pole kusagil kuulnud nii šokeerivatest asjadest,
kui mis Põhja-Nigeerias on toimunud.
Nii elavad nad täna väga algelistes pagulaslaagrites,
kus pole mingit puhtust ja sageli ka turvalisust.
Nad elavad sealgi rünnakute ohus ja paljudest asjadest on puudus.
Nii et tegu on väga karmi kohaga.
Samas on tore, et meil on siis konkreetseid asju,
mille abil saame neid edasi aidata.
See on tõeliselt tore
ja usun, et tahame jätkata nende projektidega ka edaspidi.
Tegu polnud vaid jõuluprojektiga,
sest nähes, millist rõõmu, jätkusuutlikkust
ja püsivat abi see neile inimestele pakub,
tahame ka jätkata samas vaimus.
Vaatame siinkohal väikest videot otse Nigeeriast,
kus Hannu Lahtinen külastas ennist mainitud pagulaslaagreid.
Olen siin Nigeerias pagulaslaagris, kuhu on põgenenud 2800 kristlast.
Olen nii eile kui täna neid lesknaisi intervjueerinud
ja nende lugusid kuulanud.
Nad on pärit erinevatest küladest.
Neil kõigil oli abikaasa ja lapsed, oma maalapp ning maja.
Elu oli igati normaalne,
kuniks nad kuulsid korraga hüüdu: "Allahu Akbar!"
Ehk "Allah on suurim!"
Fulani moslemid ründasid nende külasid
ja paljud neist naistest pidid nägema šokeerivaid asju.
Siin mu ees istub naine,
kelle mees lõigati tükkideks ta enda silme all.
Teisel naisel oli neli last, kelle lapsed tapeti ta enda silme all.
Nende kodud põletati maha ja tehti muid kohutavaid asju.
Nad on oma esimesest leinast üle saanud
ja täna oleme siin ühes pagulaslaagris,
tänades Jumalat selle eest, et nad saavad siin olla.
Samas on siinsed hügieenivõimalused alla igasugust arvestust
ja nad vaevu saavad ka süüa.
Nad tahaks nii väga tööd teha ja naaseda normaalse elu juurde,
aga neil pole selleks mingeid vahendeid.
Nad ei tea veel, et oleme Märtrite Hääle jõuluprojekti raames
ostnud kokku erinevaid põllumaid,
kuhu osa neist lesknaistest saab tööle minna.
Kogu see lugu on hästi kulgenud ja nad saavad peagi tööle asuda.
Samas aga ei jagu seal tööd neile kõigile.
Nii tahame jätkata selle projektiga ja aidata neid, kes on kõik kaotanud.
Jumala süda on kohe kindlasti selliste inimeste poolt
ja usun, et meiegi peame neid aitama.
Intervjuu nende Nigeeria leskedega
on kuuldav internetiaadressilt, mida näete ekraanil.
Ka selle aasta juunikuu naistetöö teema
puudutas samuti Nigeeriat ja nende leskede olukorda.
Hannu, räägi veel,
kuidas me saaksime aidata neid palju kannatanud Nigeeria naisi?
Tahaksin enne seda rääkida veel sellest Dokonahava koolist,
mida oleme juba pikka aega toetanud.
See kooli sai rajatud varameile orbude heaks.
Seda on sõnades isegi raske väljendada,
aga jõudes sinna kooli juurde, tuli 200 last mind rõõmsalt tervitama.
Osad neist olid riietatud oma hõimuriietesse
ja poistel olid odad käes ning tüdrukutel pärjad peas.
Tegu oli algkooli õpilastega.
Nähes, et neil läheb hästi -
neil on head õpetajad ja nad saavad päevas sooja süüa
ning kool tervikuna on oma piirkonnas hästi edukas.
See valmistab rõõmu ja tänutunnet, et saame neid aidata.
Samas valitseb neid igal sammul oht.
Küsisin, milline nende praegune olukord on?
Seal üsna nende lähedal asuvas külas oli taas üks ema tapetud
ning tema tütar röövitud.
Selline õhustik valitseb pidevalt, aga samas jõuab me abi ka kohale.
Rääkides aga sealsetest leskedest ja nende aitamisest...
Mul on nii kahju, et meil polnud sel hetkel kaamerat käepärast,
kui jagasin neile laiali Soome inimeste poolt tehtud kaarte.
Ilusad kaardid kas ingli pildi või muude kujutistega,
kus olid ka piiblisalmid.
Vahel oli sinna alla kirjutatud ka kaard tegija nimi.
Kinkisin need neile lesknaistele ja õnnistasin neid,
andes teada, et kuskil kaugel Soomes on keegi,
kes mõtleb su peale ja sa ei ole üksi.
Need hetked olnuks väärt filmimist.
Tegu oli väga konkreetse sõnumiga meie poolt.
Jah ja see tähendas palju rohkem, kui oskaksime arvatagi.
Ja kuigi järgnev võib ju tunduda kui vaid piisk meres,
aga samas mul oli ka lasteriideid kaasas
ja me saime jagada neid väikestele lastele.
Kui aga mõelda suuremas pildis, siis tahame jätkata nende aitamist.
Oleme juba ostnud ühe põllumaa,
aga sealt ümbert on võimalik hankida lisa põllumaad,
mis asub heas kohas.
Nii saame mitmekordistada oma abi veelgi.
Ühtlasi oleme mõelnud ka kanala rajamisele
ja muudele ideedele,
mille osas vajame Jumala tarkust ja juhtimist.
Kuid põllumaadega jätkame igal juhul.
Ehk siis seegi on palveteema, et sealne tegevus võiks jätkuda.
Kuid läheme siit edasi Etioopiasse, kus samuti hiljaaegu käisid.
Oleme toetanud sealset eesliini misjonikooli
ja ka naistetööd.
Naistetööd juhtis varem Elsa-nimeline naine,
keda sa oma viimase reisi ajal enam ei kohanud.
Jaa, tundsin Elsat mitmeid aastaid.
Ta oli osa projektist Aken 10/40,
mis puudutab tööd moslemite seas ja mida meiegi toetame.
Elsa juhtis sealset naistetööd.
Ta enesetunne olla halvenenud vahetult enne mu reisi sinna.
Kui temaga viimati suhtlesin, olin ta häälest üsna ära
ja tundus küll,
et ta aeg siin maa peal hakkab läbi saama.
Ma ei teagi täpselt,
kas siis mõne haiguse või mõne muu asjaolu tõttu.
Ta pere oli läinud läbi suurtest raskustest.
Ta abikaasa suri mõni kuu varem autoõnnetuse tõttu
ja ta teismeline tütar on nüüd täiesti üksi,
keda tahame kindlasti meeles pidada.
Tundsin Elsat 17 aastat.
Ta oli selline hästi emalik kuju
ja kandis ka selle kooli eest naiselikust vaatenurgast hoolt.
Ta aitas ka naisi,
kes tulid islami pimedusest Jumala valguse kätte,
neid õpetades ja julgustades, olles väga avatud nende suhtes.
Nii tunnen Elsast väga suurt puudust
ja palun, et kannaksime ta tütart oma eestpalvetes.
Ühtlasi aga palvesoov sellegi pärast,
et leiduks üks võimekas ja Jumala kutsega inimene
jätkama seda tööd.
See on ülimalt oluline palvesoov.
Aga miks see naistetöö seal Etioopias nii oluline on?
Nagu sellistes maades tavaliselt ikka, on naised väga haavatavas seisus,
sest islamis pole naine samal tasemel kui mees,
vaid ta vähem oluline.
Nii et, kui siis mõni naine pöördub islamist ristiusku,
saab ta kõigest läbilõigatud - ei mingit toetust ega turvatunnet.
Nii et abi ja toetus kulub sellises olukorras igati ära.
Sama juhtus ka Gebeliga,
kellega kohtusid kaks aastat tagasi, kui Etioopias käisid.
Kohtusid temaga seekord uuesti.
Räägi neist muutustest, mis temaga on toimunud?
Mäletan seda kahe aasta tagust reisi,
kus nii mina kui Ilpo kohtusime temaga.
Gebel on u 25-aastane noor naine, kuigi ega ma täpselt ka ei tea.
Ta oli nii haiglaselt kõhn, et seda oli lausa raske vaadata
ja tekkis küsimus, jääb ta üldse elama?
Tegin Gebeliga ka ühe raadiosaate, küsides tema loo kohta.
Ta on pärit ühest moslemi hõimust ega olnud kunagi kuulnud Jeesusest.
Kuid keset oma islami palveid ilmus talle suur valge kuju
ja ütles: "Gebele, mina olen tee, tõde ja elu.
Tule ja järgi mind!"
Nii võttis ta Jeesuse oma ellu vastu,
aga koges seetõttu ka hülgamist ja tagakiusu.
Teda kohates tekkis meil mõte, et tahame aidata seda noort usuõde,
aidates tal ka jätkata õpinguid, mis olid pooleli jäänud.
Ühtlasi on ta saanud alustada oma kohvikuga.
Nii oli tore külastada seekord ka ta kohvikut,
kus juba hommikust saati oli kliente.
Ta näeb hea välja ja ta pole enam haiglaslikult kõhna.
Ta on täis rõõmu ja tal on ka oma tuba seal kohvikus.
Ühtlasi käib ta ka koguduses,
kus kantakse hoolt tema vaimulike vajaduste eest.
Nii et sellist abi osutame samuti.
Jah, me ei suuda aidata kõiki, kuid osasid siiski
ja see valmistab neile rohkelt rõõmu.
Tegid Gebeliga juba 2 aastat tagasi raadiosaate,
mis on endiselt netis üleval.
Ta oli 2019. aasta suvel ka me naistetöö "suveõde",
mistõttu oli imeline näha, kuidas see abi kõik on mõjunud.
Kuid sa kohtusid ka ühe teise noore naise - Mominaga,
kellest näeme ka väikest videolõiku, kus ta räägib, mis temaga juhtus.
Olen Momina Ibrahim ja ma elan Etioopias.
Mu vanemad on moslemid, mistõttu, kui ma ristiusu vastu võtsin,
kogesin, et see pole üldse lihtne, kui su vanemad on moslemid.
Mu vanemad ründasid mind palju kordi
ja tegid minuga igasugu asju.
Nad kallasid mu esimesel päeval keeva veega üle.
Teisel päeval peksid nad mu õlga püssipäraga, mis oli väga, väga valus.
Nad vihkasid mind täiega.
Nad ütlevad, et nad ei taha mind enam näha
ja ignoreerivad mind.
Olen nende jaoks kui rämps.
Nad ei taha isegi mõelda sellele, et olen nende tütar.
Momina olukord oli oma pere tõttu hästi raske.
Räägi temast veidi rohkem.
Momina on inglise keele õpetaja, õpetades seda lastele.
Ta on pärit hästi religioossest moslemi perest.
Momina isegi oli hästi aktiivne moslem.
Kui küsisin, mis siis teda Jeesuse juurde viis,
ütles ta, et keegi küll ei rääkinud talle Jeesusest,
aga nagu tuhandetes sarnastes olukordades,
ilmus Mominalegi Jeesus isiklikult.
Taaskord suure valge kujuna, kutsudes Mominat järgima end.
Momina ei mõistnud selle tähendust,
kuid siis ta kohtas üht kristlast,
kes selgitas talle, et Jeesus kutsub teda järgima end.
"Palju õnne, Momina - oled kutsutud ja valitud!"
Kui Momina mõistis evangeeliumi olemust,
andis ta oma elu Jeesusele.
Ta pere ei rõõmustanud selle teadmise peale kohe üldse,
vaid kallasidki ta üle keeva veega ja murdsid ta õlaluu.
Momina on hetkel väga ohtlikus seisus,
kuna pere otsib teda taga
ja kui nad peaks ta leidma, võivad nad talle palju halba teha.
Nii oleme otsustanud Momina osas kiiresti tegutseda
ja ühes oma sealse koostööpartneri abiga
viia ta kuhugi turvalisemasse paika.
Ühtlasi toetame teda ka üüri maksmisega.
Vahel tundub, et sellised inimesed kannavatad ei tea, mida välja.
Nad tõesti kannatavad.
Nutsin isegi, kui teda intervjueerisin.
Tõeliselt traumeeritud inimesed.
Nii toetame teda ka selles osas, et ta võiks käia hingehoius
ja saaks hiljem osa ka kogudusest ning piiblitundidest.
Nii et kandkem Mominatki palves ja toetagem teda.
Samuti ülimalt oluline lugu.
Mul on siin kaks soomekeelset raamatut -
"Ta kutsus mind" ja "Lähemale tulele".
Räägi neist veidi.
Need kätkevad endas mitmeid tõestisündinud lugusid
tagakiusatud kristlastest.
Raamat "Lähemale tulele" räägib sellest,
kuidas toetame oma tagakiusatud usuõdesid-vendi,
andes neile seeläbi midagi.
Need 2,5 aastat Märtrite Hääles on aga õpetanud mulle hoopis seda,
et neil on palju rohkem meile anda.
See raamat kätkeb endas mitmeid lugusid naistest-meestest
ja seda eripaigust üle maailma.
See räägib nende läbielamistest
ja sellest, mida nad on neis olukordades õppinud.
Usun, et tagakiusatud kristlastel on meile tõsine sõnum edasi anda
ja see on äärmiselt oluline.
Ja siis raamat "Ta kutsus mind".
Mida sul selle kohta oleks öelda?
See kätkeb endas samuti palju lugusid
ja neid ka Etioopiast.
Jah, see raamat "Ta kutsus mind" sündis mõni aasta tagasi.
Selle toimetaja tahtis kirjutada minust,
aga samas on seal palju erinevate inimeste lugusid
eripaigust üle maailma.
Kogu selle raamatu tulu läheb tagakiusatud kristlaste toetuseks.
Raamatu viimane peatükk räägib aga Etioopiast,
mida me kutsume ka imede ookeaniks,
sest kõigi nende aastate jooksul
on nii paljud moslemid saanud kristlasteks
ja palju kristlikke kogudusi on tekkinud.
Ka sinna rajatud misjonikeskus
on mõeldud tagakiusatud kristlaste aitamiseks.
Need raamatud on tellitavad kodulehelt: www.marttyyrienaani.fi
Tegu on soomekeelste raamatutega.
Ka saate tellida endale tasuta Märtrite Hääle ajakirja.
Ikka aadressilt: www.marttyyrienaani.fi
Ajakirjast leiab palvesoove
ja tõestisündinud lugusid me usuõdedest-vendadest,
kes kannatavad oma usu tõttu.
Nii leiab sealt ka palvesoove, mida nende eest paluda.
Täpsem info: www.marttyyrienaani.fi
Aitäh, Hannu, selle huvitava intervjuu eest
ja uudiste eest nii Nigeeriast kui Etioopiast.
Tänan!
Tõlge: Anne-Ly Raukas