MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Palve puhul pole oluline,
milline on sellega seotud aeg, koht või inimene.
Igaüks võib palvetada.
Kuid kas tavainimese palve saab aidata usu pärast tagakiusatuid
või misjonipõllul eesliinil olijaid?
Tommi ja Annukka Suonpää
räägivad oma kogemustest sellest, kuidas olla eesliini palvetugi.
Räägime täna palvest tagakiusatud kristlaste pärast.
Nagu öeldud - meil on külas Tommi ja Annukka Suonpää.
Tere tulemast saatesse!
Südamest tänud!
Te tulete ikka tõeliselt kaugelt - sealt, kus päike loojub.
Te tulete Harjavalta linnast. - Mis asub Pori lähedal.
Mis koht see Harjavalta on?
Selline väike, 7000-elanikuga koht, kus on samas imetore ja hea elada.
Tundub nii. - Tere tulemast elama Harjavaltasse!
Täna aga räägime teile olulisest teemast - palvest.
Rääkides palvest üldises mõttes, siis on ka te palvetele vastatud?
Teil on kindlasti erinevaid lugusid selle kohta,
aga tooge mõnigi näide.
Äkki Annukka alustab?
Mõni lugu, kus oled kogenud, et Jumal on vastanud su palvele.
Jagan hea meelega.
Neid on tõesti palju, aga üks neist on mulle isiklikult hästi oluline.
Tommi isa - papa Kalle, oli juba üle 80-aastane,
kuid ta polnud veel leidnud Jeesust oma elu Issandana
ehk siis ta polnud veel saanud usklikuks.
Olime tõeliselt mures ta pärast, sest tal oli ka mitmeid haigusi.
Ta pidas end hästi heaks inimeseks.
Ta oli eluaeg olnud tubli koolidirektor ja saanud inimestega hästi läbi.
Nii et selles võtmes ta ei kogenud, et ta vajaks Jeesust.
Kuniks palvetasin kord ühel hommikul
ja kogesin Püha Vaimu kõnetust oma südames.
Pidime järgmine päev sõitma puhkama - Soome teise otsa
ja Püha Vaim ütles,
et selle puhkuse ajal saab papa usklikuks.
Olin ühtaegu hämmingus ja samas kahtlev,
nii et ei julgenud sellest Tommile rääkidagi.
Läksime siis puhkama
ja esimesel päeval polnud väga võimalust
küsida papa käest ususasjade kohta.
Nii olin esimesel õhtul isegi vaevatud ja mures
papa hinge olukorra pärast.
Jagasin seda Tommi ja lastegagi ja me palvetasime koos.
Järgmine päev aga, istudes diivanil ja papa minu kõrval.
Me kolm last müttasid seal ka ringi ja telekas üürgas veel omasoodu,
kuid Püha Vaim pani kuidagi mu südamele küsida:
"Kuule papa,
Soomes pole küll väga kombeks teiste usu kohta küsida,
aga kas sa usud Jeesusesse?"
Papa vastas mu üllatuseks: "Usun ikka."
Ja siis ta lisas: "Suvel, kui Saara küsis..."
Saara on me kõige noorem tütar.
"Suvel, kui Saara küsis, polnud ma veel täitsa kindel."
Nii oli imeline näha seda vaimset kasvu papa elus.
Ta elas peale seda veel aasta.
Ta lahkus taevakoju nädal anne 82-aastaseks saamist.
Minu jaoks aga oli see nii julgustav,
et miski, mis näis meie jaoks lootusetuna
ja mille pärast olime palunud aastaid, kui mitte aastakümneid,
sai vastatud Jeesuse poolt.
See julgustas mind ja Tommi väga palju.
Eks inimese päästetud saamine olegi üks parimaid palvevastuseid.
Eriti, kui olukord näib lootusetu ja siis Jumal sekkub sellesse loosse.
Tommi, mida sul oleks jagada?
Usun, et me kõik oleme nö maadelnud
oma lähedaste pärast.
Nii on minu palvevastus seotud me keskmise tütre Aliinaga.
Temaga oli nii,
et tal tekkisid liigeseprobleemid
ja probleemid soolestikuga.
Tal oli ka nahaprobleeme.
Kuna mul endal on tsöliaakia,
siis mõtlesin kohe, et see asi ei näe hea välja
ja see pani mind muretsema.
Aliina viidi arsti juurde, et saada teada, milles asi.
Talle tehti erinevaid vereproove ja tundus, et seis ei ole hea.
Näidud viitasid tsöliaakia algtasemele,
mispeale arst määras talle soolte uuringu,
et uurida kogu lugu põhjalikumalt ja saada asjas selgust.
Perena teadsime, et peame rohkesti palvetama.
Aliinal oli niigi kehv söögiisu,
mistõttu oleks tsöliaakiaga võitlemine olnud veel lisakoorem.
Palvetasime siis.
Enne, kui ta soolte uuringusse läks,
külastas me kodukogudust Paavo Järvinen.
Aliina läks ka eestpalvele.
Paavo palvetas ta eest,
öeldes: "Kuumalained läbivad su kõhu piirkonda."
Kodus sellest Aliinaga rääkides ta kinnitas,
et kuumalained tõesti läbistasid ta kõhupiirkonda.
Peale seda kõik ta erinevad probleemid kadusid,
kuid soolte läbivaatuse aeg oli ikka jõus.
Uuring viidi läbi
ja meil oli tänupõhjust küllaga,
sest sooled olid kõik puhtad!
Me tütar on täiesti terve, sööb kõike
ja tal pole peale seda enam mingeid muresid olnud.
Jumal on tõesti imeline!
Arstid ei saa iial lubada, et keegi võiks terveneda tsöliaakiast.
Tuttav teema meiegi peres.
Võrratu kuulda sellist tunnistust.
Üks palve häid külgi..., kuigi palvel on palju häid külgi,
on see, et palves ei eksisteeri vahemaid.
Võime paluda kellegi eest, kes on kasvõi teises ilma otsas,
aga taeva kaudu jõuab vastus ikka kohale.
Kui aga mõelda vajadustele,
siis Soomes ja me endi eludes ning kogudustes
on ju piisavalt vajadusi, mille pärast võiks paluda.
Milleks siis veel paluda kuskil kaugel olevate kristlaste eest,
kes elu eest võitlevad?
No Piibel julgustab meid selles ikka väga selgelt.
Heebrealastele 13:3 on öeldud:
"Pidage meeles vange, nagu te oleksite kaasvangid
ja kurja kannatajaid, sest ka teie olete alles maises ihus."
Siin esitatakse meile selge väljakutse
pidada meeles neid, kes on oma usu pärast vangis
ja kes kannatavad kurja.
Ehk siis, me täidame Jumala Sõna.
Kuid Galaatlaste kirja 6. peatükis
räägitakse ka külvi ja lõikuse seadusest.
Seal on öeldud, et me ei peaks väsima head tehes.
Peaksime mõtlema ka palve osas, mida külvamine tähendab,
et saaksime omal ajal lõigata.
Usun, et kui palvetame nende eest,
kes ehk geograafiliselt on meist kaugel,
saame me kogema õnnistusi ka oma kodumaal.
Seda siis, kui oleme valmis palvetama ja võitlema sõprade eest,
kes on meist küll kaugel,
kuid kes on väga rasketes olukordades.
Nii on ülimalt oluline toetada neid palves.
Kõlab nagu täiega õige õpetus.
On sul midagi lisada, Annukka?
Vist mitte.
Kui pastor juba midagi ütleb, siis mis seal ikka lisada.
Kui mõelda neile, kes kannatavad ja kelle pärast me palvetame,
siis samas meenub ka kohe Paulus,
kes teadis ristiusu põhitõdesid rohkem kui keegi teine
ja teadis Jumala ilmutusest kõike.
Ometi ta palus: "Palvetage mu eest, et Issanda Sõna võiks kiiresti levida."
Need kannatavad kristlased viivad ka evangeeliumi paikadesse,
kuhu keegi teine ei saaks seda viia.
See on just see, mida nad kõige enam paluvad -
et nende eest palvetataks.
See on nende palve.
Kui me aga siis palvetame,
kas see tähendab, et oleme kaasatud eesliini sõjapidamisse?
Ma ise näen seda küll selliselt
ja see muudab ka palvetamise
väga tähendusrikkaks ja motiveerivaks.
Mõtlen sageli ühele kirjakohale, mis on kujunenud ka mu motoks.
1. Saamueli 30:24:
"Sest missugune on selle osa, kes läheb sõtta,
niisugune on ka selle osa, kes jääb varustuse juurde.
Saak tuleb jaotada võrdselt!”
Mu meelest on see nii imeline!
Taavet oli just võitnud ära amalekid ja seal oli suur hulk taustajõude koos.
Olen alati mõelnud, et kui ma palvetan,
siis ma olen ka kui valves taustajõud.
Näen end eestpalvetajana kui valves taustajõuna.
Ja siis see salm ütleb, et saak on siiski kõigile ühine.
Nii on julgustav teada, et saakki jagatakse üheskoos.
Kui keegi kuskil võidab hingi Issandale -
kui keegi leiab Jeesuse tänu mõnele eesliini töötajale,
siis see on täiega motiveeriv,
sest mul on tunne, otsekui ma ise oleksin võitnud kellegi Jeesusele.
Palvekeele abil.
Vaimses sõjas sobivad kõik keeled.
Palves pole ei keele- ega kultuuribarjääre
ja see motiveerib mind täiega.
Tommi?
Ma näen seda kui võimalust, olla kaasas kogu looga
ja kogeda midagi, mis pakub rahuldust ka me hingele.
Me oleme kohe kindlasti osa üleüldisest, suurest Kristuse Ihust
ja igat ühte meist vajatakse omas kohas,
et toetada üksteist.
See on kogu asja tuum.
Mul endalgi on selles vallas kogemusi.
Tõsi, täna kuulun ka taustajõududesse
nagu sa ennist ütlesid,
aga ma olen ka kunagi olnud eesliinil.
Mul oli selja taga tubli palvetav kogudus.
Vahel olid ikka väga konkreetsed olukorrad.
Olin kord hästi pikalt haige,
mistõttu saatsin neile sõnumi,
öeldes, et ei tea, kas lõpetan varsti kirstus või.
Mispeale nad hakkasid võimsalt palvetama
ja osad said selle teema kohe väga tugevalt oma südamesse.
Mäletan, kuidas üks me vanematekogu vend jagas,
kuidas ta muudkui palvetas ühel kindlal kellaajal
ja siis ta sai nägemuse, kus ma tõusin voodist püsti,
läksin dušši alla ja sööma ja siis oma päevatoimetuste juurde.
Ja just nii see ka teisel pool maakera sündis.
Ja kui hiljem täpsustasime, siis just täpselt samal ajal.
Ärkasin hommikul üles ja olin täiega terve.
Nii läksingi dušši alla, sööma ja siis oma päevatoimetuste juurde.
Ja see ongi see tore asi, et olgu me vahel 100 või 1000 km -
sel pole mingit tähtsust.
Te olete palvetanud üsna palju iraanlaste eest.
Millest lähtuvalt siis selline teema te südameil?
No ma võin jagada seda lugu.
Sellest on pea 20 aastat möödas, millest see kõik algas
ja kuna see on seotud just minuga, siis seetõttu ka mina jagan sellest.
Olin alati pidanud misjonitööd tähtsaks.
Olen kasvanud usklike kodus
ja pühapäevakooliski jagati lugusid erinevate maade kohta.
Kuid olin alati eristanud selgelt neid, kes lähevad misjonipõllule
ja neid, keda on kutsutud palvetama nende eest
ning toetama neid rahaliselt.
Usun neisse erirollidesse tänaseni,
kuid samas juhtus midagi üllatavat, kui kuulsin ühe India pastori jutlust,
kes tsiteeris Apostlite tegude 1:8:
"Vaid te saate väe Pühalt Vaimult, kes tuleb teie üle,
ja te peate olema minu tunnistajad Jeruusalemmas
ja kogu Juuda- ja Samaariamaal ning ilmamaa äärteni.”
Püha Vaim avas midagi mu sees, kui see pastor selgitas:
"Kui usud Jeesusesse, elab ka Püha Vaim sinu sees."
Mõtlesin: "Jaa, täitsa mina."
"Kuid sa ei saa ju püsida ühe koha peal,
kui see tuli su sees põleb,
vaid sa käid mööda erinevaid kohti."
Kõik mu senised teadmised olid pahupidi
ja ma ütlesin Jumalale: "Ma ei tea, kas saan sellest õigesti aru,
sest olen alati alahinnanud omaenda võimeid ja võimalusi.
Keeleoskust ja paljusid muidki asju.
Kui aga see piiblisalm vastab tõele, tahan panna Su proovile."
Plaanisin hakata palvetama iga päev ja täiesti siiralt kohe,
et kui Jumal tahaks kasutada mind kaugemalgi kui vaid Soomes
või isegi siis Soomes, aga teisel moel, kui siiani,
siis ma olin valmis selleks.
Sest mõtteis oli see sama Ap. 1:8, mida hetk tagasi ka tsiteerisin.
Sellest läks umbes aasta,
kui meil perena tekkis võimalus minna väikesele misjonireisile.
Reisile, kus jagada evangeelseid materjale jne.
Enam kui sobiv lugu minu keeleoskuse tasemel.
Sellega kaasnes palju imelisi asju.
Meil poleks küll rahaliselt olnud mingeidki võimalusi minna,
aga kuna see oli Jumala tahe,
siis Ta korraldas ka nii, et saime oma reisiraha kokku.
Ja kõigele sellele järgnes samuti imeline Jumala juhtimine.
Mina ja Tommi läksime peale reisi misjonireiside juhi kursustele.
Tommi juhtimisel tegime neid misjonireise
umbes 10 aasta vältel.
2018. aastal oli viimane reis.
Tegu oli nädalaste misjonireisidega, mida tegime aastas 1-2 korda
ja millesse oli kaasatud kogu me pere.
Olin kuulnud, et misjonitöö tegijatel on armastus nende inimeste vastu,
aga mul polnud mingit armastust,
mistõttu mõtlesin, kust küll seda saada?
Kui aga oma esimese reisi ajal lennuväljale maandusime
ja ma nägin selle maa esimest kodanikku,
siis selline armastus täitis mind, et seda ei oska kirjeldadagi.
Olen enam kui kindel, et see polnud minust enesest,
vaid Jumal andis selle.
Aga Ta ei andnud seda ka enne, kui alles siis, kui seda vajasin.
Samas on see armastus jäänud ja täidab kogu me peret.
Miks ma sellest siis nüüd räägin, kui see pole kuidagi Iraaniga seotud.
Räägin sellest seetõttu,
et nende misjonireiside tegemine oli alati usus väljaastumine.
Samas õhutas Jumal meid alati valmistuma jälle uueks reisiks.
Kuniks Ta siis pidi ütlema, kui aeg on täis.
Nii Ta ka ütles meile viimase reisi ajal,
et see on nüüd viimane reis sinna maale.
Küsisin seepeale, et kuhu me siis järgmisena läheme
ja Jumal vastas mulle väga selgelt: "Iraani."
Mõtlesin, et mida imet me Iraani osas saaks ära teha?
Ma ei rääkinud sellest Tommile,
sest tegu oli nii suure asjaga ja ma kartsin, et äkki kuulsin valesti.
Ütlesin vaid, et Jumal on andnud mulle järgmise maa,
aga ma ei ütle veel, millise,
sest kui see on Jumalast, siis küllap Ta ütleb seda Tommilegi.
Lisaks sellele algas me koguduses enam-vähem samal ajal
Kairose kursus,
mis inspireerib ka inimesi minema misjonitööle.
Osalesime sellel samuti.
Seal kursusel jagati igale osaleja mõne riigi või rahvuse nimi,
kelleni veel pole evangeeliumiga jõutud
ja kelle eest siis regulaarselt palvetada.
Oli täiega huvitav, mis riigi ma sain.
Mis sa arvad, mis see oli?
See algab "I" tähega, aga pole nimi Ilpo.
No see oli Iraan, mille ma sain.
Kuid see on vaid väike üksikasi.
Samal päeval aga, kui sealt koju sõitsime,
oli ka Tommi saanud Jumalalt selguse Iraani osas.
Nii ütles ta autosse istudes: "Nüüd ma tean - see on Iraan."
Tegin üllatunud näo, kuigi teadsin ju, millest jutt käib.
Mida me siis konkreetselt oleme teinud?
Tahtsid sa küsida midagi?
Mul on üks haruldane videoklipp, kus räägitakse Iraani kristlastest.
See on kokku pandud Türgis
ja me sõber Mark räägib olukorrast.
Nii et haruldane videoklipp, kus räägitakse Iraani kristlastest.
Tere Mark ja aitäh, et oled liitunud meiega.
Oled praegu Türgis. Kuidas seal läheb?
Hetkel on kõik teisiti, sest kõik kohad on koroona tõttu kinni.
Harjume uue olukorraga.
Kuidas siis kodus püsimine ja reeglite järgimine kulgeb?
Jah, oleme kodus ja paiksed. Väljas ei käi.
Peaaegu kõik kohad on kinni nagunii.
Palusime sul liituda meiega,
kuna sa tead, milline on iraaklastest kristlaste olukord.
Paljud neist viibivad praegu Türgis.
Miks nad on tulnud Türki?
See on igati loogiline, sest jagame ühist piiri Iraaniga,
mistõttu paljud tulevad kas autode- või lennukiga Türki.
Ühtlasi on Türgi olnud väga avatud pagulaste vastuvõtmiseks.
Rääkides kristlastest pagulastest,
siis olen kuulnud, et nad ei saa minna tagasi koju.
See pole võimalik.
Ühtlasi aga ei saa nad ka mõnda teise riiki minna.
Miks nii?
Nii on.
Kõva tagakiusu tõttu ei saa nad Iraaki tagasi minna.
Sest kui nad läheks, pandaks nad kas vangi
või nende pered teeks neile halba.
Nad taotlevad Türki jõudes ÜRO'lt luba
minna mõnda kolmandasse riiki.
Kuid viimase 2-3 aasta jooksul on see asjaajamine sisuliselt peatunud
ja nad on jäänud Türki kinni.
Ühtlasi on neil pagulastena väga vähe õigusi ja võimalusi,
mistõttu nad on Türgis otsekui eikeegi.
Nii et olukord on olnud halb viimased 2-3 aastat? - Just.
See on pikk aeg.
Kuidas Türgi valitsus seda olukorda haldab?
Mida nad selle heaks teevad?
Valitsuse jaoks käib see ka üle pea,
sest lisaks Iraani pagulastele,
tuleb Türki pagulasi ka Süüriast, Iraagist ja mujalt.
Nii et hetkel ei suuda valitsus nendega toime tulla.
Siin on küll organisatsioone,
kes aitavad pagulastel end sisse seada.
Varasemalt pakuti neile kortereid, aga täna enam mitte.
Nii et olukord on üsna halb.
Kuidas need pagulased oma tuleviku osas tunnevad?
Lootusetult.
Paljud me sõbrad on jäänud siia kinni lausa 5 aastaks.
Nad tulevad Türki, arvates, et jäävad siia 1-2 aastaks.
Nii ei vaevu nad isegi keelt õppima, sest arvavad, et liiguvad siit edasi.
Kuid paljud neist on jäänud siia kinni mitmeks aastaks.
Vaadates globaalset olukordade muutumist
ja nüüd kõike koroonaga seonduvat, on nad üsna lootusetud.
Sest nad ei näe uksi avanemas, et edasi liikuda.
Ühtlasi ei saa nad tööl käia,
kuna Türgi tahab tagada töökohad eelkõige oma kodanikele.
Nii et väga lootusetu, masendav ja kurb olukord.
Kõlab väga halva seisuna.
Meid vaatab hetkel mitu tuhat kristlast.
Kuidas me saaks palvetada Iraani kristlaste pärast?
Üks suurimaid palveid oleks see,
et Jumal annaks neile rõõmu keset praegusi aegu.
Need õed-vennad on juba kogenud kõikvõimalikke katsumusi.
Nad on kogenud tagakiusu,
on pidanud jätma oma pered ja tulema uue maa ja kultuuri keskele,
pidades hakkama saama ka uue keelega.
Lisaks sellele aga igapäevased vajadused.
Nii et andku Jumal neile rõõmu keset seda kõike.
Kuid paluda ka selle pärast,
et osa Iraani kristlasi jääks Türki ega liiguks kuhugile edasi,
vaid tunnistaks siinsele kogukonnale
ja teistele iraanlastele, kes on Türki lõksu jäänud.
Selline huvitav video siis,
kus Mark rääkis nende olukorrast.
Iraani kristlased elavad Türgis ikka väga rasketes tingimustes.
Mark tõi esile ka palvesoovi, et nad võiks leida rõõmu Issandas,
kuna nad on olukordadest tingituna nii masendunud.
Te palute küll nende eest niigi, aga teeme ka siinkohal lühikese palve
ja äkki sa, Tommi, palud siis
Türki kinni jäänud Iraani kristlaste eest.
Armas taevane Isa,
aitäh, et oled meie iraanlastest usuõdede-vendadega.
Just nende väljakutsete ja olukordade keskel,
mis vahel on üleliiagi rasked.
Issand, palun aita neid!
Täida neid oma julgustuse ja rõõmuga, mis peitub Sinus.
Täida neid keset kõike seda lootusetust.
Aitäh Issand, et saad puudutada osasid neist nii,
et nad ei tahagi Türgist edasi minna,
vaid jäävad sinna toetama sealset kristlikku tööd,
jagades sinu armastusest, trööstist, abist ja väest.
Aitäh Issand, et tahad aidata
ja ilmutada end neis väga rasketes olukordades,
kus sinu julgustus, abi ja vägi kuluvad enam kui marjaks ära.
Nii nagu ka arusaamine asjadest.
Palume seda Jeesuse nimel.
Aamen.
Meil Soomes on vahel raske mõista,
kui karmides tingimustes peavad osad inimesed elama.
Vaid seetõttu, et usuvad Jeesusesse.
Nii tore, et palvetate tagakiusatud kristlaste pärast
ja olete ka kaasatud Märtrite Hääle töösse.
Kõigile vaatajatele aga infoks, et kui soovite liituda palverindega,
leiate selle kohta rohkem infot "Märtrite Hääl" ajakirjast.
Ajakiri on tellitav ekraanil nähtavate allikate kaudu
või ka meie kodulehelt www.marttyyrienaani.fi
Sealt leiate värskeimad palvesoovid.
Ajakirja aga teeme sellekski,
et paljud võiks saada kaasatud sellesse olulisse ja suurde töösse.
Tegu on tasuta ajakirjaga, mis ilmub kuus korda aastas
ja nende vahepeal ilmub uudiskiri.
Nii et olge aga infoga kursis!
Aitäh teile, Annukka ja Tommi!
Ja õnnistusi kõigile teistelegi!
Tõlge: Anne-Ly Raukas