MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Mis paneb üht noort meest
pühendama oma elust märkimisväärse osa
evangeeliumi kuulutava tagakiusatud koguduse aitamisele?
Ta uurib tagakiusamise teoloogiat, teeb intervjuusid
ja jälgib pidevalt, mis toimub kristlasi tagakiusavates maades.
Ta räägib neist asjadest teistelegi tehes seda nii taskuhäälingute
kui Märtrite Hääle raadiosaadete kaudu.
Järgmisena jagabki Mikke Tiainen meile,
mis paneb teda seda tegema?
No siin see Mikke Tiainen nüüd on.
Tere tulemast, Mille! - Tänan!
Mul on sulle palju küsimusi,
aga räägi esmalt oma esiklapsest, kes alles hiljaaegu sündis.
Mis tunne see on?
Eks see ole muutnud me elu.
Nii nagu usklikuks saamine seda teeb, teeb seda ka lapse sünd.
Meil on 1-kuune beebitüdruk ja me oleme ülimalt õnnelikud,
kuigi käed-jalad on ka tööd täis.
Kuidas su viimane öö oli - said ikka magada ka?
No mu naine ei saanud, aga mina ikka sain veidi.
Sul läks siis paremini.
Mikke, sa teed Märtrite Häälele taskuhäälinguid.
Mõni me vanem vaataja võib mõelda, mis asi see taskuhääling veel on,
mistõttu seleta see siis lihtsas keeles lahti.
Taskuhääling on miski, mida on täpselt isegi raske seletada,
aga oma olemuselt on see kui raadiosaate kuulamine,
millel samas on erinevad osad.
Taskuhäälingu edastamine ei maksa midagi.
Vastupidiselt raadiosaatele,
millele on antud oma täpne, kindel aeg.
Taskuhääling võib kesta kas 25 minutit või 38 minutit.
Kui pikk võiks olla ühe taskuhäälingu osa?
Just nii pikk,
et kõik, mida on tarvis öelda, saaks öeldud.
Nii on taskuhäälingu formaat üsna liikuv
ja tavaliselt kuulatakse seda ühe kindla mobiiliäpi kaudu,
kuigi Märtrite Hääle taskuhäälinguid kuuleb ka Youtubes.
Tavaliselt aga kuulatakse neid nutitelefoni äppide kaudu.
Ehk siis saatetegija seisukohalt on seda lihtsam teha,
kuna sa pole ajaliselt piiratud.
Just nii.
Ja kui vahel läheb liiga pikale, saab juttu ka lühemaks lõigata.
Kuid kogu asja mõte peitub vabas vormis vestluses,
mis tuleb taskuhäälingutes vägagi hästi välja.
Nii on. Olen kuulanud väga paljusid su taskuhäälinguid
ja mulle meeldivad need väga.
Need on sellised pingevabad.
Ja samas muidugi ei saa ka ise samal ajal kiirustada,
kui taskuhäälingut kuulad.
Mis sind üldse ärgitas neid taskuhäälinguid tegema?
Ma olen hästi kirglik spordimees.
Mulle meeldib nii sporti teha, kui seda ka innukalt jälgida.
Üks mu sõber töötab sporditoimetuses
ja ma saatsin talle kord sõnumi,
öeldes, et oleks tore kuulda regulaarselt
mingit raadiosaate sarnast spordialast juttu.
Kus analüüsitakse näiteks jalgpalli MM'i,
NHL'i mänge või mida iganes.
Ta teatas mulle,
et üks vend teeb 3 korda nädalas 1,5 h kestvaid taskuhäälinguid
ehk siis 4,5 h jagu materjali nädalas.
Nii hakkasingi neid kuulama.
Täna ma neid enam ei kuula, aga varasemalt tegin seda pikalt.
Kuulasin seda selli 4h nädalas ja mõtlesin: "See on nii huvitav,
et ütlemata äge oleks kasutada sama formaati
jumalariigi asjadest rääkimiseks."
Selleks, et rääkida olulistest ja tähenduslikest asjadest.
Ja nii hakkasidki neid ise tegema.
Milliseid teemasid sa oma taskuhäälingutes käsitled?
Olen täna kaasatud 3 erineva taskuhäälingu tegemisse.
Esimese neist lõin ise - Miki Talk taskuhääling,
mis on kuuldav iga nädal.
Räägin seal Piiblist selle põhjal, mida Jumal mulle südamele paneb.
Nii püüangi õpetada Piiblist ja julgustada selle läbi usklikke.
Lisaks sellele olen löönud kaasa apologia.fi taskuhäälingus,
kus käsitletakse ristiusku kaitsvaid teemasid.
Ja siis muidugi Märtrite Hääle taskuhääling,
mis pakub mulle kõige suuremat huvi ja võtab suurema osa mu ajast.
See käsitleb siis tagakiusatud kristlasi paljudest erinevatest vaatenurkadest
ja on oma sisult äärmiselt rikas.
Kui nüüd keegi mõtleb,
et ta tahaks seda Märtrite Hääle taskuhäälingut kuulata,
siis kust ta selle leiab?
See on leitav kolme erineva allika kaudu.
1. Youtube videoteenuste alt.
Kuigi seal näidatakse videosid,
oleme siiski pannud ka selle taskuhäälingu sinna alla.
Ehk siis, kui trükkida Youtube'i sisse "Marttyyrien Ääni"
ja avada sealt Märtrite Hääle kanal,
siis sinna ilmuvad iganädalaselt meie taskuhäälingud.
Taskuhäälingu puhul ei näe pilti, vaid ainuüksi meie logo,
kuid heli on igati kuuldav
ja seda saab siis kuulata kas otse arvutist või nutitelefonist.
Peamine allikas aga, kust neid kõige kergemini kuulata,
on su enda nutitelefon.
Telefoni saab tasuta alla laadida rakendused Spotify või Soundcloud
ja kui tippida nende otsingureale "Marttyyrien Ääni",
siis sealt tulevad esile
nii Märtrite Hääle raadiosaated kui taskuhäälingud.
Nende peale vajutades saabki kuulata vastavat saadet.
Väga hea! Nüüd saavad kõik hakata neid aardeid välja kaevama.
Sul on teatud ajalugu juba selja taga.
Sul on väga konkreetne usklikuks saamise kogemus,
aga milline su elu enne usklikuks saamist oli?
Milline vend sa olid?
Eks iseennast või ju igatpidi kirjeldada...
Helistame äkki su naisele?
Pigem mitte.
Õnneks mu naine ei tunne mitteusklikku versiooni minust nagunii,
mis on hea.
Ma olin selline ekstraverdist äärmiselt jutukas sell,
kellel oli palju sõpru ja kelle elus oli kõik väga hästi.
Mulle meeldis väga sporti teha
ja mingi aeg võtsin täie tõsidusega saalihokit.
Nii möödus mu elu üsnagi palju sporti tehes
ja ma ei tundnud vähimatki huvi kooli vastu.
Et siis selline vend olin ma.
Kui aga usklikuks sain, muutus nii mõndagi.
Mis aastal sa said usklikuks?
Või õigemini, kui vanalt sa said usklikuks?
Olin just saamas 17-aastaseks ehk siis 2009. aastal.
Mis oli see, mis pani sind otsustama usu kasuks?
Kui tagantjärgi mõelda, siis kõige suuremaks teguriks oli...
Tõsi, nii mu ema kui ka mu vend olid usklikud.
Nii ei mõelnud ma kunagi, et Jumalat pole olemas
või et Piibel ei vasta tõele.
Kuid tänu patuelule, mida elasin,
sain igati aru, et taevasse ma küll ei pääse,
kui ma selliselt jätkan.
Kuid ma ei eitanud usuasju.
Lisaks sellele, kui olin taaskord sõpradega joomas
ja järgmisel hommikul ärkasin...
Mul ei olnud pohmakat
ega muidu füüsiliselt või emotsionaalselt halba tunnet,
aga ma kogesin korraga tõeliselt tugevat patutunnetust.
Ja see oli kahtlemata selleks kõige suuremaks teguriks,
sest ma ei usu, et mu elu oleks muidu muutunud.
Hommikul diivanil istudes, kui sõbrad olid juba läinud,
mõtlesin, et kui oleksin eelmisel õhtul surnud,
purjus peaga auto alla jäänud või midagi muud oleks juhtunud,
siis ma poleks pääsenud taevasse, vaid kohe kindlasti hukatusse.
See kõik panigi mind Jumalat otsima.
Et siis, mitte keegi teine ei öelnud sulle seda,
vaid see jõudis sulle endale kohale,
et kui selliselt üle igaviku läve astuksid,
ei läheks sul hästi?
Just nii.
Muidugi olin ma kuulnud Jumala asjadest,
kuid nende viimaste kuude või isegi aastate jooksul
olid need mulle kuidagi kaugeks jäänud.
Ja keegi ei rääkinud mulle ka.
Samas mu onu, kes osaleb aktiivselt Märtrite Hääle töös,
sai usklikuks ja see kõnetas mind.
Kuid seal diivanil istudes mõistsin, et olen patune
ja paar nädalat hiljem jõudsin ka usuotsuseni.
Kuidas see usklikuks saamine su edasist elu mõjutas?
Peale seda sa vist enam ei tipustanud?
Ei. Alkoholi tarbimise järele polnud enam vajadust.
See muutus oli ühtpidi üsna radikaalne.
Võimalus saada usklikuks ja täituda Püha Vaimuga oli hetk,
kus mu ekstravertne loomus leidis oma õige koha.
Kui varem ajasin innukalt kõikvõimalikke rumalusi suust välja,
siis nüüd saan innukalt rääkida Jeesusest,
mis on selles mõttes positiivne muutus.
Tore!
Milliseks su uskliku teekond esimestel aastatel kujunes?
Käisid koguduses, jagasid inimestele Jeesusest jne.
Millised su päevad ja nädalad välja nägid?
Käisin tol ajal veel keskkoolis.
Läksin just 11. klassi, kui olin usklikuks saanud.
Kogesin, et mul on kutse jumalariigi tööle.
Nii istusin näiteks matemaatika tunnis ja mõtlesin täiesti siiralt,
mis mõtet on üldse see tobe keskkool läbi teha?
Inimesed ei tunne Jeesust ja lähevad hukatusse,
kui nad ei kuule evangeeliumi,
mistõttu miks raisata oma aega keskkooli peale,
kui sellest pole nagunii mingit tolku.
Õnneks oli Jumal armuline
ega lasknud mul oma rumalusest kooli pooleli jätta,
mis hiljem osutus ju igati targaks valikuks.
Kuid see igatsus ja tuli mu sees rääkida Jeesusest
oli väga võimas mu sees.
Me koguduses käis aktiivne tänavatöö.
Tunnistasime tänavail inimestele, korraldasime noortele kohvikut,
käisime ukselt-uksele evangeliseerimas.
Leidsin kiiresti oma koha nende seas ega kujutanud ettegi,
et võiksin muudmoodi oma elu pühendada.
Me koguduses toimus tol ajal nädalas 5-6 teenistust,
aga ma pidasin usklikke ikkagi kuivikuteks,
kuna nad käivad nii vähe koguduses.
Mõtlesin, mida nad küll oma eluga teevad?
Teenistused algasid k 19.00,
aga ma läksin helipulti abiliseks, et olla koguduses juba k 17.00.
Nii olin ma juba paar tundi enne teenistuse algust kohal.
Mu süda põles ikka kõige täiega ja ma olen Jumalale tänulik selle eest.
Mida su lähemad sõbrad, kes polnud eeldavasti usklikud,
sinu usklikuks saamisest arvasid?
Ütleme nii, et need, kes olid ka päriselt mu sõbrad
ja olid võtnud mind sellisena, kes ma olin -
nad jäid ka edaspidi mu sõpradeks.
Tõsi, me pole ehk enam nii lähedased kui varem,
aga võin võtta mütsi maha nende ees,
et nad ei loobunud mu usu tõttu me sõprusest.
Samas aga oli ka neid, kes kogesid, et me elud on ikka nii erinevad,
et seal pole enam mingit ühisosa.
Samas sain nii mitmeidki neist kogudusse kutsuda
ja Jumal on nii mõndagi neist ka kõnetanud.
Kuid keegi neist pole veel usklikuks saanud?
Üks on.
Tegelikult oli neid rohkemgi,
aga kuna me pole enam väga kokku puutunud,
siis ma ei tea, kuidas neil täna läheb.
Mis sulle meenub sõnaga Sakura Punku?
On see midagi positiivset?
Jaa, igati positiivne.
See meenutab igati meie kutsumise maad.
Misjonitöö oli juba pikka aega minu ja mu naise südamel.
Nii nagu Hispaaniagi,
mistõttu õppisime pikka aega hispaania keelt
ja saime ka külastada Hispaaniat.
Samas aga andis Jumal väga tugevalt mõista,
et Ta ei saada meid mitte Hispaaniasse,
vaid hoopis Jaapanisse.
See tuli meie jaoks kui välk selgest taevast,
sest Jaapan polnud vähimalgi moel me südamel.
Kuid Jumal viis meid Jaapanisse ja seal me ka täna elame.
Hetkel oleme küll Soomet väisamas, kuid peagi läheme tagasi Jaapanisse.
Kas jaapani keele õppimine on ka raske?
See tundub ikka päris raske, kuid õnneks ei pea ma seda õppima.
Oled selles osas tõesti eelistatud seisus,
sest eks selle omandamine ole tõesti nõudnud higi ja pisaraid.
Kuid möödunud suvel hakkasime juba vaikselt aru saama,
mis oli tore.
Sa tundsid mingil hetkel huvi kristlaste tagakiusu vastu
ja hakkasid seda teemat ka lähemalt uurima,
kuna soovisid neid aidata.
Kuidas siis see teema su südamele tõusis?
Mis puutub tagakiusatud kristlastesse,
siis minust 3 aastat nooremale vennale
meeldib väga lugeda.
Ta luges Richard Wurmbrandi raamatuid
alates ajast, mil ta oli 13-14-aastane.
Tol ajal ma veel ei mõistnud, kui väelised need raamatud on,
aga vend ikka soovitas, et need on väga head
ja ma ikka peaks neid lugema.
Kuid ma ei tundnud väga huvi.
Ta soovitas neid lugeda juba siis, kui ma veel usklik polnud,
aga kui ma juba usklikuks sain, hakkasin neid ka lugema,
mis mõjutasid mind ikka väga võimsalt, raputavalt ja äratavalt.
See oli see esimene kokkupuute punkt,
mis pani mind paluma: "Jeesus, õnnista tagakiusatud kristlasi."
Otsustavaks hetkeks aga selles,
mil ma tõesti sain kaasatud tagakiusatud koguduste aitamisse,
oli see, et olin just alustanud töötegijana
Karkkila Vabakoguduses.
Olin siis 21- või 22-aastane.
Üks Märtrite Hääle töötegijatest - Juhani Huotari
tuli me kogudusse külla ja see kõnetas mind väga.
Mõtlesin kogu õhtu kõige kuuldu peale
ja palvetasin kõigi järgmiste nädalate jooksul:
"Jeesus, kui tahad, et oleksin suuremal moel kaasatud
tagakiusatud kristlaste aitamisse,
siis siin ma olen - läkita ja kasuta mind!
Kuis iganes soovid mind kasutada."
Sellest aga saigi kui avapauk kogu loole.
Kas need taskuhäälingud, mida Märtrite Hääle alt teed,
on osa sinu teenistusest tagakiusatud koguduste heaks?
On see kui võimalus sellekohase info jagamiseks?
Nii ongi.
Jumal on kaasanud mu sellesse töösse
ja täna see väljendubki võimaluses teha iga nädal neid taskuhäälinguid.
Puutun tagakiusu teemaga pidevalt kokku,
rääkides sellest, kus ja kellega seda juhtub,
et Soome usklikud võiksid ärgata rohkem kui eales varem.
Päris paljud on juba kaasatud tagakiusatud koguduste aitamisse,
nii et tänud neile selle eest!
Samas aga paljud siiski ei mõista olukorra tõsidust,
mistõttu vastava info jagamine on oluline,
et usklikud võiksid ärgata ja saada sütitatud.
See on see,
kuidas aidata kõige praktilisemalt tagakiusatud kogudust.
Paljud usklikud isegi ei tea, et u 260 miljonit kristlast
kannatavad pideva ja väga tõsise tagakiusu all.
Vaid seetõttu, et nad usuvad Jeesusesse.
Kuna aga kõigil pole võimalik teha taskuhäälinguid,
siis kuidas üks tavaline usklik saaks aidata ja toetada neid,
kes kannatavad oma usu pärast?
Kui mõelda sellele, kuidas me ka päriselt aidata saaksime
siis misjonitöö tegija kogemusest võin öelda,
et juba esimeste kuude möödudes paljud ei mäletagi sind enam.
Või noh, mõeldakse: "Aaa, see Mikke on seal misjonipõllul!"
Olen ise seda kogenud.
See, et sa ka päriselt palvetad misjonitöö eest -
kasutan seda lihtsalt näitena,
siis see mõjub ka me enda vaimulikule elule väga hästi.
See näitab, et tunneme tõeliselt Jeesust,
kui palvetame nende teemade eest, mis on Jumalale tähtsad.
Isegi, kui me ei näe oma silmadega seda misjonäri.
Tagakiusatud koguduste puhul on see lugu aga veelgi olulisem.
Mina ja sina ehk veel mõistame seda,
aga tavausklikel pole aimugi,
millised need tagakiusatud kristlased on.
Nad ei saa külastada tagakiusatud kogudusi, näha neid
või saada osa nende kannatustest.
Samas oleks nii oluline, et me süda oleks kaasas nendega
ja me kõige täiega palvetaks nende eest,
et Jumal aitaks neid.
See on miski, mis ei lähtu meist endist,
vaid mille Püha Vaim toob meis esile.
Palve on alati kõige olulisem.
Kui me ei palveta,
pole ka väga vahet, mis tööd Märtrite Hääl teeb,
sest siis see ei toimiks nagunii.
Palve on kõige olulisem.
Teiseks soovitan hoida tagakiusatud koguduste teemat
pidevalt pildis.
Milles see väljendub?
Telli endale Märtrite Hääle ajakiri.
Telli ka sõbrale, küsides esmalt küll selleks luba.
Osta ja loe raamatuid tagakiusatud kristlaste kohta,
jagades neid teistegagi.
Mõned neist on lausa nii kõnekad,
et need on ka väga head evangeliseerimis-materjalid.
Veel üks väga konkreetne ja võrratu asi on vangidele kirjutamine.
Me ei kujuta isegi ette, palju üks kiri võib neile tähendada.
Seda on isegi raske sõnades väljendada.
Ühtlasi tasub osaleda Märtrte Hääle üritustel
ning toetada nende tööd ka rahaliselt.
Tingimusel, et teed seda rõõmuga,
sest Piibel ütleb, et Jumal armasab rõõmsat andjat.
Kui me ei tee seda rõõmuga, siis tasub juba mujale panustada.
Ehk siis, need eurod ei saa olla antud negatiivse suhtumisega.
Just nii.
Rääkisid erinevatest raamatutest,
samas kui raamatute Raamat isegi
räägib inimeste kannatustest oma usu tõttu.
See puudutab nii Vana Testamendi prohveteid,
kui mitmeid teisigi.
Nii oled oma taskuhäälinguteski toonud välja
tagakiusuga seotud piibellikke aluseid.
Olles lugenud sellest Piiblist ja näinud seda reaalsust,
siis mis on sinu jaoks esile tõusnud?
Mulle meenuvad sellega seoses kohe erinevad Piibli kirjakohad.
Näiteks 1. Peetruse kirjas räägitakse sellest,
et me peaksime kannatama Jeesuse pärast
ja mitte oma rumaluse pärast, kui nüüd otse ja omadega öelda.
Vahel me usklikena oleme rumalad
ja ütleme välja valesid ning sobimatuid asju,
saades seetõttu kriitikat.
Sel juhul ei pea see piiblisalm paika, et kirkuse vaim hingab meie üle.
Sel juhul see tõotus ei kehti.
Kui me aga kannatame seetõttu, et me tõstame evangeeliumi esile;
et me tahame tulla kokku Jeesuse nimel
või kuulutada õigel moel evangeeliumi
ja me saame selle eest mööda päid ja jalgu,
kogedes tagakiusu ja seda isegi füüsilises võtmes,
siis Piibli sõnul hingab Jumala au vaim meie peal,
mis on igavesti võrratu ja üleloomulik lugu.
Samas aga ütles ka Jeesus ise,
kes ei rääkinud ainult ilusaid asju ega teinud vaid pikka pai,
et kui Teda kiusati taga,
võime olla kindlad, et meidki hakatakse taga kiusama.
Paulus kinnitab seda ja ütleb,
et igaüks, kes tahab elada jumalakartlikku elu Jeesuses,
saab kogema ka tagakiusu.
Uues Testamendis on ka öeldud,
et meile pole antud ainuüksi usku Jeesusesse,
vaid ka kannatusi Tema pärast.
Võttes kõik need lood kokku, ei peaks see olema mingi üllatus,
et Jeesuse järgijad kogevad kannatusi.
Soomes õnneks mitte, aga väga paljudes kohtades siiski.
Nii on ja samas on hea teada piibellikku kinnitust sellele.
Kui mõelda kasvõi Heebrea kirja 11. peatüki peale,
kus on juttu suurtest usutegudest ja imedest,
aga samas sellestki, mis neist usukangelastest sai.
Neid piinati, kiusati taga
ja nad pidasid varjuma kuhugi koobastesse või maapakku.
Nii et üks pakett kätkeb endas kahte täiesti erinevat poolt -
Jumala imelist ligiolu, imesid ja kõike muud erilist
ning samas seda, mida maailm sulle nende asjade pärast teeb.
Nii on. Nii on.
Rääkisid ka raamatutest.
Mul on siin laua peal kaks väga huvitavat raamatut,
millest ühe olen ka läbi lugenud.
Tegu on Wumbrandi raamatuga,
millest on me saadetes ka palju räägitud,
mistõttu hetkel sellest ei räägi.
Kuid siin on teine raamat Dietrich Bonhoeffer'ist,
kes oli nii pastor, märter, nägija kui spioon.
Tundub täiesti erakordne!
Nii et, isegi, et ta oli pastor,
tegutses ta ka Hitleri vastases salaliikumises.
Räägi lähemalt sellest raamatust ja Bonhoefferi eluloost.
Siit võiks tuua esile palju erinevaid asju.
Mulle meeldivad paksud raamatud
ja on nii kurb, et paljud elulood on vaid 200 lk pikad.
Alles sa jõuad innustuda kogu loost ja juba on raamat läbi.
Selles raamatus on pea 600 lehekülge,
mis ongi igati kohane ühele eluloole.
Selle loo juures on võrratu see,
et mees ise oli pärit saksa kõrgklassist.
Tema isa oli tuntud saksa psühholoog,
kes ka õpetas Berliini ülikoolis psühholoogiat.
Nii olid Bonhoefferil parimad võimalused parimaks eluks
nii majanduslikult kui ka muidu.
Ta tahtis minna õppima teoloogiat,
mis oli jalustrabavaks üllatuseks kõigile ta sugulastele.
Nad ei pidanud seda võimalikuks
ja mitmedki neist olid kriitilised Jumala olemasolu suhtes.
Nagu näiteks ta enda isa.
Ometi ta õppis teoloogiat ja sai sütitatud Jumala poolt.
Ta kirjutas mitmeid raamatuid, et edendada jumalariigi tööd.
Ta õppis ka Ameerikas, kuid tuli jälle tagasi Saksamaale.
Kuna Hitler sai võimule, siis Bonhoeffer teadis,
et kui ta hoiab evangeeliumi teemat päevakorral,
sattub ta raskustesse.
Sest ta õpetas ka kirikuõpetajaid välja ja tegi palju muudki.
Hitleri võimule saades
tekkis Bonhoefferil võimalus põgeneda USA'sse.
Seda tänu sellele, et ta sai seal ühe õppekoha.
Ta võttis selle algul küll vastu, kuid tundis siis, et see pole Jumalast
ja ta ei saa põgeneda.
Ta naases Saksamaale
ja hakkas salaja kirikuõpetajaid välja õpetama,
kogedes kõige selle keskel kitsikust ja tagakiusu.
Ta liitus salateenistusega, tänu millele lõpetas lõpuks vanglas,
kus ta ka ühel hetkel tapeti.
Mis selles raamatus mu meelest eriti hästi esile tuleb, on see,
mis kõik on võimalik
vaatamata kitsikusele, raskustele, riigipoolsele survele ja tsensuurile.
Ta korraldas alguses nö ametlikku kirikuõpetajate väljaõpet,
mis mingil hetkel polnud enam võimalik.
Nii rentisid nad ühelt kristlikult leselt teatud ruume
ja jätkasid oma tegevusega seal.
Otsekui nagu keegi on öelnud:
"Kui uks on lukus, pääseb võtmeaugust ikka sisse."
See raamat näitab väga selgelt,
et meil on alati aega selleks, mille suhtes me süda põleb.
Me leiame alati võimalusi selleks, mille osas me süda põleb.
Kui me süda põleb jumalariigile, ei takista meid miski.
Tänapäeval esindab mõni tippteoloog liberaalsust
või asju, millele oleme pigem vastu kui poolt.
Samas kui see raamat on näide sellest,
et Jumala tuli võib süüdata, keda iganes.
Seda raamatut sirvides mõistsin, et elus on teatud vastuolud,
mida võib veelgi enam esineda tagakiusatute elus.
Kasvõi see, et algul ollakse avalikult usklikud
tunnistades oma usku,
aga siis korraga peab hakkama kõike varjama
ja enam ei saa olla igal pool aus,
sest muidu lõpetad omadega vanglas või koonduslaagris.
Kas see raamat peegeldab ka sellist elu?
Peegeldab.
Bonhoefferi moto keset tagakiusu...
Kui ta oleks vastanud talle esitatud küsimustele ausalt,
oleks paljud kaotanud oma elu.
Richard Wurmbrand ütleb oma raamatus -
selles teises, millest me täna ei räägi,
et põhjus, miks ta ei vastanud ausalt talle esitatud küsimustele
peitus selles,
et tolleaegne valitsev kommunistlik võim,
mis kiusas kristlasi taga,
oli kui purjus mees, kes ei teadnud, mida ta teeb.
Ja nii ei tahtnud Wurmbrand anda sellise inimese kätte relva.
See oli võrratu põhimõte, mis toob kaasa selle,
et lõppeks anname me kõik Jumala ees aru.
Bonhoeffer oli ka spioon
ja ta pidi innukalt kaitsma asju sellise võimu eest.
Kuid seal on öeldud ka, et ta oli märter.
Ta koges, et Hitler tuleb peatada,
kuna ta hävitab nii kristlased kui kogu rahva.
Nii liituski ta salateenistusega, kes tahtis Hitleri kukutada,
kuid ta jäi mingil hetkel vahele.
Ta pandi pikaks ajaks vangi,
kust ta läkitas raamatute vahel salajasi kirju oma sõpradele
rääkides oma olukorrast.
Kuid lõpuks ta lasti lihtsalt maha ehk siis ta suri märtrina,
makstes hinna selle eest, et ta tahtis seista tõe eest.
Nii on ta täna juba paremas paigas.
Mikke taskuhäälingud kätkevad endas palju huvitavat,
mis on kõigile kättesaadavad nii Youtubes, Spotifys
kui Soundcloudis.
Kuid kristlaste tagakiusust nii heas kui kurvas võtmes
räägib ka ajakiri Märtrite Hääl, mis on tasuta tellitav me kodulehelt.
Olge õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas