MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Soomet tuntakse kui rahulikku ja tasakaalukat maad,
kus ei vaielda mõttetute asjade üle.
Möödunud aastatega aga
on lisandunud me sõnavarasse üks uus termin,
milleks on "vihakõne".
Räägitakse sallivusest ja sellest, kes on salliv ja kes mitte.
Millisesse seltskonda kuulub sel juhul oma usku reaalselt väljaelav kristlane?
Kas teda peetakse õigesti või valesti mõtlejaks?
Kas ta võib rääkida asjadest oma usu vaatenurgast
või mõistetakse see hukka?
Nii on soomlaste seas kõneaineks vihakõne ja kristlik usk.
Kuidas see aga mujal maailmas on?
Sellest kõigest toimetaja Sanna Ukkolaga räägimegi.
Tere tulemast saatesse toimetaja Sanna Ukkola!
Tänan! Tore olla siin.
Nii tore, et saime su siia saatesse,
kus arutleme tänapäeval vägagi olulise teema üle,
mis puudutab väga paljusid isegi me enda Soome ühiskonnas.
Räägime siis sõna- ja usuvabadusest
ning oma mõtete ja arvamuste avaldamisest.
Kas võime Soome kontekstis väita rahuliku meelega,
et meil on need kõik olemas
või on seda hakatud mingil määral pidurdama?
Oleme kaotamas selgust kogu selles loos,
et millised on me põhiõigused
ja kas kõigile inimestele jagub võrdselt võimalusi?
Mida sa arvad väljendus- ja sõnavabaduse õigusest
ja kuidas meil selles vallas Soomes läheb?
No pressimeedia vabaduse poolest oleme me maailmas esirinnas.
Oleme mitu aastat olnud lausa nr. 1 pressimeedia maa,
kuigi mingil hetkel kaotasime selle esikoha korraks.
Sellest hoolimata püsib sõnavabadus Soomes
õnneks siiski õigel kursil.
Olen isegi sõnavabaduse pooldaja,
samas mitte uskudes sellesse,
et öelda võiks kõike, mida sülg suhu toob.
Et siis mingid piirid peavad siiski olema.
Aga samas on muidugi ka näha olnud, kuidas sõnavabadust on piiratud.
Kuna TV7 näol on tegu kristliku telekanaliga,
siis kindlasti jälgib nii mõnigi TV7 vaataja
Päivi Räsäneni kohtuprotsessi,
mille osas politseil on eriarvamus, kui riigiprokuröril.
Politsei oleks määranud Päivi Räsäneni kirjutiste eest
leebema karistuse kui riigiprokurör.
See viitab pisut sellele, et midagi on toimumas.
Eks seegi ole häiriv,
kui kohtuüksustest tuleb erinevaid otsuseid,
mistõttu inimesed ei tea enam,
millises Soome osas miski on õige ja mis mitte,
sest kohtuotsused on nii erinevad ja erinevad kohtud on erimeelt.
Nii oleme saanud Euroopa Inimõiguste Kohtult märkusi
just nimelt sõnavabadust puudutavate kohtuotsuste kohta.
Nii et selliseid asju esineb.
Rääkides näiteks Johanna Vehko't puudutavast kohtuotsusest,
siis nii mõnigi toimetaja arvas selles osas teisiti.
Et siis, toimetajatelgi on eriarvamus kohtuistungitest.
Nii ongi see ehk pisut ebaselge, mis on lubatud ja mis mitte.
Nii et see kõik on ühtpidi veel lahtine, mida tulevik tuua võib.
Usutavasti puudutab see ülemaailmset olukorda,
kus ka kaalukausid kõiguvad siia ja sinna suunas
ning kus koroona mõjutab kindlasti ka veel kogu seda olukorda.
- Kohe kindlasti.
Ja toob kaasa ebakindlust.
Mainisid ennist Päivi Räsäneni,
kes on ikka kõvasti võidelnud kogu selle looga.
Ega selliseid parlamendiliikmeid ole just palju,
kes julgeks sellises olukorras seista selg sirgena
ja jääda oma arvamuse juurde,
isegi, kui saad siiski koguaeg mööda päid ja jalgu.
Räägime pisut võrdõiguslikkusest.
Kas see kehtib ka vihakõne
ja rahvaste vastu suunatud kihutustöö puhul,
kus süüdistusi loobitakse kõikvõimalikel teemadel.
Kui mõelda sellele,
et võrdõiguslikkusest räägitakse väga palju.
Räägitakse seksuaalsest võrdõiguslikkusest
ja võrdõiguslikkusest mõtlemise vallas.
Räägitakse käitumuslikust võrdõiguslikkusest
ja üleüldse võrdõigusliku riigi rajamisest.
Kas võrdõiguslikkus kõigis neis asjades on võimalik?
Et siis juriidiliselt rääkides? - Jah.
See sõltub paljuski juhtumist.
Rahvaste vastu suunatud õhutustööd esineb aastas mitmeid kümneid,
mida pole küll üliväga palju, aga millega peab muidugi tegelema.
Siinkohal ei saa ma muidugi öelda,
kas neis küsimustes on võrdõiguslikkus võimalik või mitte.
- No mida sa isiklikult arvad?
Ma ei oska sellele vastata.
No pole hullu.
Kui aga mõelda sellele, et Piibel on me kristlik käsiraamat
ja seda peetakse Jumala Sõnaks.
Või vähemalt ma ise pean seda Jumala Sõnaks.
Piibli kirjutistest rääkimine on üks asi, mis äratab tähelepanu.
Päivi Räsäneni juhtumi puhul on seis hetkel selline,
et see saab kõvasti kriitikat,
mistõttu kas võib juhtuda,
et meil keelatakse varsti üldse Piibli kui elujuhiste järgimine?
Taoline olukord tekitab minus hämmingut.
Mida me saaks sellises olukorras teha?
Nii Soome tavakodanikena kui ka ettevõtete-organisatsioonidena?
Olgu need siis kristlikud või mitte, aga kes seisavad inimõiguste eest.
Eks see olukord ole üsna kummaline tõesti.
Paljud on üllatunud sellest,
et Päivi Räsänen on sellisesse olukorda sattunud
tänu Piibli tsiteerimisele.
Ma isiklikult arvan, et Päivi Räsänenil peaks olema usuvabadus
ja ka õigus avaldada oma arvamust abielu suhtes.
Samas aga arvan ka seda,
et neist asjust peaks rääkima pisut peenetundelisemalt ja ilusamini.
Et kui ka ei aktsepteeri homode liitu ja pead seda patuks,
siis seda võiks väljendada pisut pehmemal moel.
Ma vähemalt isiklikult arvan nii.
Meil on palju homosid, kes maadlevad oma identiteediga
ja kel on niigi raske.
Mistõttu, kui Päivi Räsänen avaliku elu tegelasena
põrutab neile otse ja omadega,
et see on patt ja häbiväärne asi ning nad lähevad põrgusse,
siis usun, et seda saaks ka pehmemini öelda.
Teisalt aga peaks tal olema õigus oma arvamusele.
Nii on ka kummaline,
et Piibli tsiteerimine võib viia kohtuprotsessini
ja teda on juba lugematu hulk kordi üle kuulatud.
See ei tohiks nii olla ja see on tõeliselt kummaline.
Rääkimata sellest,
et osa Päivi Räsäneni tekstidest on juba 15 aastat vanad.
Mistõttu praegune kohtu pidamine on kui tagantjärgi kohtumõistmine
ja lõhnab seetõttu pisut kui inimjahi järele,
kus kõik pole päris õige.
Rääkides ammu aega tagasi kirjutatud tekstidest,
siis nende jaoks oleks vaja prügikonteinerit,
kuhu need kõik sisse visata ja ära põletada,
sest neist pole täna enam kasu.
Siin aga on kaks lõksu, mida ma näen.
Üks neist on see, et kirutakse seda, mida Piibel ütleb.
Teine lõks aga on see,
et me võime vaatamata kõigele kogeda siiski Jumala armu
ja seda, et Ta on andestav Jumal, kui me pöördume Ta poole.
See aga on keset neid arutelusid ja süüdistusi ära unustatud
ning kõrvale jäetud.
Kuigi Päivi ise on sellest iga kord rääkinud,
kui teda on intervjueeritud
või kui ta on pidanud politseiga vestlema.
Nii on.
Usun, et nii nagu Päivi peaks austama teiste seksuaalset suundumust,
peaks teised austama seda, millesse Päivi usub,
sest Soomes kehtib endiselt usu- ja sõnavabadus,
mis tähendab seda, et me austame üksteist.
Me peame kohe kindlasti austama üksteist,
sest ka erisuundumustega inimesed on sama palju väärt nagu kõik teised.
See, kui keegi on homo,
ei tähenda, et ta väärtus inimesena oleks kuhugi kadunud
ja seda on oluline mõista.
Isegi, kui suhtumine sellesse on erinev.
Nüüd aga teema juurde,
mis vähemalt minu jaoks isiklikuna on küsimusena õhus
ja mille ma tahan siis heita pallina sinu väravasse.
Räägiks pisut õigest mõtteviisist.
Milline siis on õige mõtteviis?
Kas konservatiivsed kristlased on valesti mõtlejad
ja liberaalid õigesti mõtlejad
või kust see õige mõtlemise piir läheb?
Olen sel teemal üsnagi palju kirjutanud.
Ma ise pean ennast liberaaliks,
aga samas kirjutan ehk pisut teisel suunal,
kuna ma näen, et see olukord on pisut problemaatiline.
Mitte siis seadusandlusest rääkides,
aga üleüldisest suhtluskultuurist rääkides
ja sellest, mida inimestel on õigus öelda.
Nii näiteks võivad osad teemad olla sellised,
kus sa näiteks kritiseerid midagi selle teema kohta...
Soomes kehtib muidugi see reegel,
et sa pole süüdi enne, kuniks sind pole süüdi mõistetud.
Me oleme õigusriik.
Kui aga siis kritiseerida seda,
et teatud inimesi süüdistatakse üsna nõrkadel alustel,
kuigi neil oleks õigus turvalisele kohtupidamisele,
siis sind peetakse naiste vihkajaks.
Samas, kui need on täiesti kaks eriasja.
Ühiskonnas on teatud tabuteemasid, mida inimesed ei julge kritiseerida,
sest sind võidakse väga kergesti kellekski tembeldada.
Kasvõi siis naiste vihkajaks.
Või kui rääkida pagulastest, mis on teine "kuuma kartuli" teema.
Seda ei julgeta ka kritiseerida,
kuna nii võidakse sind väga kergesti rassistiks tembeldada.
Nii et, meil on ühiskonnas teatud tabusid,
mille tõttu võidakse sind väga kergesti kellekski tembeldada.
Paljud inimesed mõtlevad erinevaid asju,
kuid peavad pigem targemaks sellest vaikida.
See on enesetsensuur,
mis pole niivõrd tingitud seadusandlusest,
mille kohaselt kas võib või ei või midagi öelda,
aga see on koht, kus inimene ise valvab oma sõnade üle,
kuna ta teab, et vastureaktsioon saab olema nii tugev,
et ta ei taha sellega tegeleda.
Ühiskonnas on teatud indikaatorid, mis mõjutavad seda,
mida julgetakse välja öelda ja mida mitte.
Isegi, kui need ei puuduta seadusandlikke teemasid,
mis võiks meile pidurit tõmmata,
aga lihtsalt teatud indikaatorid annavad märku,
et suud kinni hoides elad paremini.
See aga loob suhtlemisse ühe probleemi,
kus see loob ühe lubatud olukorra ehk nö arvamuste tunneli,
kus vaid teatud arvamused on lubatud.
Seda siis seal tunneli sees.
Kõiki väljapoole jäävaid arvamusi aga,
mis on ehk isegi seadusega kooskõlas,
ei juleta välja öelda,
vaid neid mõeldakse vaikimisi iseenda sees.
Olen oma veergudel
püüdnud neid tabuteemasid pisut luhvtitada.
Teemasid, millest ehk tavapäraselt ei räägita.
Ma täitsa otsin selliseid teemasid,
mis on seal arvamuste-tunneli piirimail.
Tegu on igati mõistlike ja oluliste arvamustega,
aga samas siiski millegagi, mille osas võib olla hirm,
kas ikka julgeks neist asjadest kirjutada,
Ma olen üsna mures Soome sõnavabaduse pärast
ja seetõttu ka kirjutan sel teemal üsna palju,
otsides ühtlasi teistsuguseid arvamusi, kui mida meedia tavaliselt väljendab.
Rääkides arvamustest,
siis tahaks kuulda su arvamust selle kohta,
mis on ristiusust rääkides kõige olulisem?
Mis on su meelest risitiusus kõige olulisem?
Me elame nö kristlikul maal
või vähemalt vanasti peeti Soomet kristlikuks maaks.
Ma ei tea, kas või kui palju ta enam täna kristlik on.
Aga vähemalt me taust on kristlik
ja aastasadade jooksul on ristiusku peetud ülimalt oluliseks,
nii nagu ka kodust kristlikku kasvatust.
Et siis, mida ma pean ristiusu juures kõige olulisemaks?
No paljude jaoks on ristiusk kindlasti ühendav tegur.
Eriti veel praegusel koroona ajal.
Tõsi, kirikud olid küll osaliselt kinni,
aga samas teatud kirikutöö jätkus ja inimesed otsisid sealt abi.
Usun, et kiriku tähendus
muutub kriisiaegadel veelgi tähtsamaks.
Eks tänapäeva Soome ühiskond ole muidugi üsna ilmalikustunud
ja kirik maadleb täpselt sama asjaga nagu meediagi.
Ehk siis "kiriku teenuseid" kasutav rahvahulk kahaneb,
nii nagu meediatki kasutav rahvahulk vananeb ja väheneb.
Netflix, sotsiaalmeedia jms. võtab üha enam võimust
ja on kirikule nö konkurentideks.
Inimesed lahkuvad kirikust
ja sellest kriisist on ka palju räägitud.
Samas usun, et raskes olukorras nagu me ka hetkel oleme,
toimub teatud murdepunkt
ja kirik võib-olla just selleks tröösti- ja turvapaigaks.
Ehk siis, rasketel aegadel on kirikul igal juhul oluline roll.
Kohe kindlasti.
Olen sotsiaalmeedias märganud,
kuidas see teema on vallandanud teatud arutelusid.
Nii see, millest juba rääkisid kui üleüldine suhtumine ristiusku.
Ma saan jätkuvalt sõbrakutseid inimestelt,
kes jätavad mulje, et nad pole kuidagi ristiusuga seotud,
aga kes samas teavad hästi, et ma olen kristlane.
See aga surub mu ühtpidi nurka,
sest kui vaatan nende Facebooki lehte,
kus on kõikvõimalikke sõnakaid väljaütlemisi,
siis kas ma ikka tahaks endale sellist sõpra?
Kuid siis peegeldan seda endale selliselt,
et tema kasutab oma väljendusviisi
ja mina jälle oma viisi oma mõtete ning Jumala Sõna väljendamiseks,
kuid ma ei saa samas heita kõrvale kedagi, kes otsib abi.
Nii on.
Ta otsib sinult üht turvatunnet.
Mis on su meelest saanud konservatiivsest suhtumisest Piiblisse,
et see on muutunud libersaalseks.
Ütlesid ka ise, et oled liberaalne,
aga mis on siis nii drastiliselt muutunud,
et kui enne oldi konservatiivsed
ja näiteks alkoholi tarbimist peeti võimalikuks
vaid teatud harvadel erijuhtudel
või kui lastel keelati igasugu asju puutuda,
siis tänapäeval on kõik teisiti ja kõigega on võimalik tutvust teha.
Mis on su meelest selles suhtumises muutunud?
Hea küsimus.
Ühiskond on ju juba palju muutunud.
See on hea küsimus,
et kas ühsikonna üha edukamaks muutumine
paneb meid üha enam taanduma kirikust
ja Soome kontekstis ka Piiblist.
Me oleme küll pikalt olnud ühtse kultuuri maa,
kus inimesed on olnud kristlased,
aga kuna kirik on ka muutunud liberaalsemaks, siis...
Olen ise selle üle palju mõelnud, kas kirik peaks ajaga muutuma
või kas kirik peaks ikka pidama kinni iidsetest Piibli õpetustest?
See on muide kiriku enda jaokski tüliküsimus,
mille üle palju vaieldakse.
Kuid selles pole midagi uut,
sest eks konservatiivid ja liberaalid ole koguaeg omavahel tülitsenud.
Samas ühiskond meie ümber muutub üha enam liberaalsemaks
ja täna kehtivad väärtused on hoopis teised kui 50 aastat tagasi.
Kui rääkida kasvõi naiskirikuõpetajatest või homodest.
Nii on see kiriku enda otsustada,
kas või kui palju muuta ajaga oma sõnumit
või kas jääda oma iidsete õpetuste juurde.
See ei ole koht, kus ma oskaksin seisukohta võtta.
Kui nüüd mõelda sellele,
et ühed suhtuvad ristiusku ühtpidi ja teised teistpidi,
siis kui nad saaks nö keskväljakul kokku,
siis mis oleks oluline selleks,
et hoida oma arvamuste avaldamised tasakaalus?
Kirik on täna üsnagi raskes seisus.
Ma olen lausa Radio Day saates öelnud,
et kirik peaks hargnema kaheks:
ühele poole need, kes usuvad Piibli konservatiivset tõlgendust
ja teisele poole need, kes usuvad liberaalsemalt.
Sest kui näiteks kirik peaks hakkama laulatama homosid
ja mõni kirikuõpetaja tunneb, et see on nii ta põhimõtete vastu,
et seda tehes ta teeks pattu,
siis oleks ka väga raske
sundida konservatiivset kirikuõpetajat seda tegema.
Vägagi raske olukord.
Tõsi, üksteise mõistmisel ja dialoogil on oma koht,
aga siin on juba küsimus usust
ja sügavatest usulistest veendumustest,
mida dialoogi pidades oleks väga raske muuta,
sest need on inimese sisemuses olevad asjad.
See on sama, kui olin Nigeerias
ja seal püüti pidada dialoogi kristlaste ning moslemite vahel.
Selline arutelu polnud kuidagi võimalik,
sest pidevalt võideldi selle üle, kes tohib midagi öelda.
Sest kui riigi president on kas kristlane või moslem,
on asepresident selle vastand.
Nii et see käib kui kordamööda.
Ma kohtusin nende põhiisikutega,
kes hoiavad seda kristlaste-moslemite dialoogi käigus
ja nad ütlesid, et see on täiesti lootusetu,
kuna kõik arutelud on kui peaga vastu seina jooksmine.
Eks seal tule mängu see inimeseks olemise põhiõigus,
et me kõik oleme inimesed.
Et isegi, kui oleme milleski eriarvamusel,
oleme me teiste suhtes siiski lugupidavad
ega sunni kedagi millekski, mis läheb ta põhiväärtuste vastu.
Mis asjad kuuluvad su meelest igapäevasesse kristlase ellu?
Mis on need asjad,
mis väljendaks igapäevaselt kellegi kristlaseks olemist?
Usun, et see puudutab ühel või teisel moel kõiki soomlasi,
sõltumata sellest, kas me mõtteviis on kristlik või mitte.
No ma usun, et selleks võiks olla hea eetika
ehk püüe elada head elu
ja püüe jõuda vähemalt oma elus nii kaugele kui võimalik.
Samas mitte kedagi haavates, vaid hoopis teistele head tehes.
Usun, et see on ka ristiusu põhisõnum,
et olla hea teiste vastu.
Siit aga kohe järgmine küsimus:
mida Jeesus Kristus sinu jaoks isiklikult tähendab?
Ma olen agnostik
ehk siis ma pole usklik sellisel moel nagu sina seda oled.
Küll aga olin ma seda nooreeas, olles lapsena ikka väga usklik.
Mis oli samas kummaline, sest mu vanemad polnud usklikud.
Samas mu vanaema ja ta õde olid ja nemad lugesid mulle ka Jeesusest.
Ma olin pühapäevakooli kõige usinam õpilane,
saades selle eest ka kõikvõimalikke auhindu.
Aga umbes 25-aastaselt ma kaotasin oma usu
ega suutnud enam uskuda.
See oli kohutav aeg, mis kestis u 10 aastat.
Uurisin palju teadust ja mul oli nö teaduslik maailmavaade.
Siis aga juhtus midagi
ja nüüd ma vist olen jälle avatud millelegi.
Mulle meeldiks uskuda Jumalasse - nagu kohe päriselt uskuda,
aga samas see pole miski, mille üle saaks ise otsustada.
Nii et ma olen hetkel olukorras, kus ma arvan, et kõik on võimalik
ja ma olen hetkel otsimas, mis see siis olla võiks.
Kuid mu meelest pole inimlikult võimalik teada,
kas Jeesus ikka on Jumala Poeg või mis sünnib peale surma.
Nii et, mul pole sellist usku nagu sul on.
Mul on see isiklik seesmine kindlus, mis on tore, aga...
- Ma isegi kadestan sind selle pärast.
Ma tõeliselt hindan su ausust. Kohe tõsiselt.
Me aeg lendab kiirelt,
aga räägime veel korraks tagakiusatud kristlastest,
kuna "Märtrite hääl" ühing tegeleb just tagakiusatud kristlastega.
Maailmas on 250 miljonit tõsiselt tagakiusatud kristlast.
Kui lisada neile veel need,
kelle usk ja tegevus on teatud moel piiratud
nagu näiteks see, et nad ei saa vabalt koguneda
või nende usku Jumalasse piiratakse mõnel muul moel,
siis see teeb kokku üle 300 miljoni kristlase.
Mida me su meelest peaks läänemaailmana tegema,
kuna see puudutab eelkõige kolmanda maa riike
nagu Aafrikat ja Aasiat.
Olen isegi lugenud selle kohta
ja suurima tagakiusu all on vist Afganistan ja Põhja-Korea.
Olin täiesti hämmingus.
Ma olen küll lugenud ka su raamatut ja artikleid sel teemal,
aga see, et maailmas on iga 9. kristlane tagakiusatud
ja et kristlased on
kõige enam tagakiusatud usuline rühmitus kogu maailmas,
siis need on asjad, millest inimesed ei pruugi tingimata teadagi.
Me räägime palju erinevatest rühmitustest,
aga kristlaste tagakius ei ole teema, mis kasvõi Soome meediat huvitaks.
Seetõttu on see äärmiselt tubli töö, mida sa teed,
rääkides sellest ja tuues selle inimeste teadvusesse.
Sest minagi õppisin seda mõistma alles sinu kaudu,
et tegu on ülemaailmselt suure probleemiga.
No selle probleemiga me elame,
aga kui nüüd veel kujutada lihtsalt ette,
et Soomes võiks üks päev olla tagakiusatud kristlaste probleem
kus riik või mõni muu tasand tõuseb kristlaste vastu
ja Soome kristlased langevad tagakiusu ohvriks,
siis mida su meelest saaks või peaks sel juhul tegema?
Ma usun, et see on väga kaugel.
- Aga ma ütlesingi, et kujutame ette, kui...
Ma ei usu, et midagi sellist võiks me tulevikus sündida.
Loodetavasti mitte.
Soome on ju siiski kristlik maa ja ka üsna rahumeelne maa.
Kuid teisalt jälle - alles sel nädalalgi kirjutas üks leht turvaohtudest,
kus näiteks islami terrorism on meile ohuks.
Ühtlasi toimus täna Prantsusmaal üks terrorirünnak.
Nii et selliseid üksikjuhtumeid võib muidugi tulla,
aga ma ei usu küll massiivsesse kristlaste tagakiusu Soomes.
Õnneks mitte,
sest me oleme siiski üsna hea maa, kus elada.
Suhtlesin hiljaaegu ühe inimesega, kes pöördus islamist ristiusku
ja keda ma ka intervjueerisin.
Ta sai moslemitelt tapmisähvarduse,
kus tegu oli nii tõsise looga, et ta pidi oma pere appi kutsuma.
Minust nad nii väga ei huvitu, sest ma kõigest intervjueerisin teda.
No radikaalne islam on kindlasti miski,
millel tuleb silm peal hoida.
Soomes elab u 300-400 inimest,
kellel on kontaktid islamiäärmuslastega,
nii et see on kindlasti asi, millesse peab tõsiselt suhtuma.
Teisalt on rõõmupõhjus see,
et kui suudame siiski omavahel vestelda
ja me kristlastena tahame muidugi väljendada kristlikku armastust
ükskõik, milliste moslemite vastu,
sest meie asi pole neid oma arvamustega nurka suruda.
Me eesmärk on ikka võita neid kristliku armastuse kaudu.
Mul endal on üsna palju moslemitest sõpru,
kes on üsna ilmalikud.
Suurem osa moslemitest on siiski ilmalikud,
kuigi nende sõnul pole islam oma olemuselt vägivaldne.
Radikaalseid fundamentaliste leidub aga kindlasti kõikjal.
Oli tõeliselt huvitav jutuajamine.
Soovin sulle kõike head ja ka Jumala õnnistust su ellu!
- Tänan!
Naudime kõike seda head, mida elu meile pakub, kas pole?
- Just nii.
Aitäh sullegi, et võisin siin olla! - Tänan!
Tõlge: Anne-Ly Raukas