MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Viimastel aastatel levinud suhtumine Jumalasse ja Piiblisse
sai tänu koroonaviirusele pandud teatud määral pausile.
Paljudes maades on tänu koroonakriisile
veetud vägikaigast,
kas peaks uskuma Piibli Jumalasse või mitte?
Koroona pandeemia tõstis Piibli Jumala uuesti orbiidile
ja just sellest täna
koos misjonitöö tegija ja kirjaniku Reijo Hännineniga räägimegi.
Tere tulemast vaatama taas "Märtrite hääl" saadet!
Me tänaseks külaliseks on Reijo Hänninen.
Tere tulemast me saatesse, Reijo!
Tänan!
Reijo, sa oled teinud misjonitööd ja oled ühtlasi ka kirjanik
ning keskendunud koguduste rajamisele
ja väikegruppide koolitamisele.
Ühtlasi oled sa ketšua keele asjatundja.
Oled töötanud päris pikalt Lõuna-Ameerikas.
Eriti Boliivias, aga ka Peruus ning teistes Lõuna-Ameerika maades.
Oleme misjonipõllul olnud isegi mõnda aega kolleegid.
Kuidas sinust sai misjonitöö tegija?
Sellele on raske lühidalt vastata,
kuna keegi ei asu lihtsalt niisama täitma oma eluülesannet.
Olen just viimastel aegadel mõelnud, et selle taust ulatub väga kaugele,
kuna meie peres on 4 põlvkonda olnud misjonäridest jutlustajad.
Mu ema on sündinud Namiibias.
Tema ema ja vanemad samuti, kuna viimased kohtusid seal
ja nende vanemad omakorda kohtusid samuti Namiibias.
Nii on paljud arvanudki,
et see misjonitöö kutse on mulle kui pärandina kaasa antud.
Samas aga ei vasta see tõele.
Ma elasin mõnda aega maailmas ja sain alles 20-aastaselt usklikuks.
Kuid paar aastat enne seda - 18-aastaselt,
hakkasin ma täie tõsidusega otsima elu mõtet,
tõelist armastust ja tõde.
Elasin 3 kuud Inglismaal, kus mu silmad läksid lahti
ja ma mõtlesin, et elu ei saa olla vaid materiaalne.
Ei ole vaid nii, et käin koolis,
omandan ameti, mille eest hakkan palka saama
ja mille eest omakorda ostan teleka, mida siis pidevalt vahtida.
Mõtlesin, et mu elu mõte ei saa küll selline olla.
Nii hakkasin süviti otsima elu mõtet,
jõudes 20-aastasena arusaamisele, et Jeesus on vastus mu otsingutele.
Samas teadsin juba enne seda,
et mind valmistatakse millegi jaoks ette.
Misjonitöö tuligi mängu sellest lähtuvalt,
et ma tahtsin teenida Jumalat.
Kuna olin leidnud Jeesuses oma elu mõtte,
tahtsin ka teenida Teda kõige täiega.
Olin andnud Talle kõik, mida vähegi üle anda andis.
Kuniks kord sattusin nelipühilaste suvekonverentsile,
mis tol ajal toimus veel suurtes telkides.
Läksime just parasjagu ühele misjonitöö teenistusele,
jäädes isegi veidi hiljaks.
Misjonärid rääkisid seal väga innukalt misjonitöö poolt
ja mul tekkis koheselt mõte: "Lõpuks ometi pääsen asja kallale!"
Nii et, kui siis altarikutse esitati, olin esimesena altaril.
Kogesin, et midagi on veel puudu ja ma tahtsin pühenduda täiega.
Tundsin tänulikkust selle eest,
et võin ohverdada kogu oma elu Jumala heaks.
Tundsin, et misjonitöö võib olla just selleks väljundiks.
- See oli kui avapauguks kogu loole?
No ühtpidi oli mul tahe teenida kaasa, kus iganes
ja ma olin pühendanud end sellele.
Kuid see misjonitöö tundus veel ühe variandina, mida teha
ja mis realiseerus praktikas pisut hiljem.
Su tee viis sind Andide mäestikku Lõuna-Ameerikas,
kus peab olema väga heas vormis.
Sa oled endine hokimängija.
Mäletan, kuidas jooksid seal mäestikus oma 10-km rada.
Vahel 3 km kõrgusel, vahel 4 km kõrgusel.
Vahel tulin sinuga kaasa,
aga juba 200 m pärast oli mul täiega toss väljas.
Nii et selles mõttes oli see Andide mäestik
huvitav koht, kus töötada.
Mis inspireeris sind just sinna minema?
Kui aus olla, siis ega ma ei teadnud,
et Lõuna-Ameerikas on vajadus misjonäride järele.
Sain sellest alles kihludes teada.
Mu tulevase naise kodu seinad olid täis pilte
Andides elavatest hõimurahvastest.
Ta oli juba 15-aastaselt palvetanud nende hõimude eest
ja koges ka misjonikutset oma elus.
Olime juba kihlatud, kui kirjutasin talle,
et mul on kutse teenida Jumalat, kus iganes.
Nii et, kui tal on kutse teenida Jumalat Andide hõimurahvaste seas,
siis abielludes temaga
olin valmis ka "müüma" end nende hõimude heaks.
See oli täielik matemaatiline arvutus,
millest Jumal mõni aasta hiljem täie tõsidusega kinni haaras,
hakates kõnetama mind selles osas
nii nägemuste, unenägude kui teiste inimeste kaudu.
Pead tõdema, et "müüsid" end eelkõige indiaani hõimude heaks,
et võita neid Jeesusele Kristusele.
Sul on sealt kindlasti palju erinevaid mälestusi,
kuid jaga siinkohal ühte neist.
Olles täna siin kahekesi koos,
meenub mulle kohe Sudanis-nimeline küla,
kus sinagi tegutsesid.
Käisid seal siis, kui olime alles alustamas seal
ja aitasid selle töö käivitamisele kaasa.
Seal oli üks Sondoarasi küla,
mille rahvas oli otsustanud suitsutada sealt üks usklik pere välja,
kuna nad ei leppinud usklikega oma külas.
Nad plaanisid seda muide katoliku preestri korraldusel.
Läksime oma pundiga selle preestriga rääkima,
et kuidas selline asi saab üldse sündida,
kui Boliivias on ju usuvabadus.
Seejärel aga läksime kohaliku maavalitseja jutule,
kes saatis politsei sinna külla
paluma rahval lasta sel perel rahulikult olla,
kuna Boliivias saab uskuda Jeesusesse
just nii nagu keegi seda siis teeb.
Mul tekkis tohutu austus sealsete katoliku kiriku juhtide suhtes,
kuna neilgi oli oma roll kogu loos.
Nad palusid, et nelipühilased, baptistid ja kes iganes veel
saaks seal rahulikult toimetada.
Nad pidasid meid oma kolleegideks.
Mind puudutas see küll väga, kui peapiiskop seda ütles.
Ketšua keelel on olnud oluline roll su elus.
Räägi lühidalt nii ketšua keelest kui hõimust.
Miks just nemad jäid su orbiiti?
Tookord, kui Jumala kutse tuli ja me teadsime, et läheme Boliiviasse,
siis Jumal rääkis väga selgelt sellestki,
et hakkame tegutsema maapiirkondades.
On huvitav, et Jumal rääkis juba ette
seal valitsevast atmosfäärist ja kõigest muust,
nii et, kui sinna läksime, läksin otsekui juba koju.
Olin juba palvetanud selle hõimu eest.
Meieni jõudnud teates öeldigi,
et abi vajataksegi just maapiirkonnas, kus need hõimud elavad.
Kõige selle eest palvetades
täitis Jumal mu südame armastusega nende vastu.
Sellest rääkimine ajab mind lausa nutma,
sest kogu see lugu on nii sügaval mu südames.
Sa õppisid ka selle ketšua keele ära.
Me õppisime ju koos seal kohalikus ülikoolis neid keeli.
Mul tulid tööasjad peale, mille tõttu pidin ka palju ringi liikuma
ega saanud enam õpingutega jätkata,
aga sina jätkasid
ja sul tekkis selle vastu lausa nii suur huvi,
et sinust sai lõpuks selle keele spetsialist.
Kohalikud on öelnud mulle,
et sa räägid isegi paremini ketšua keelt, kui nemad.
Nii et sa oled selle ikka põhjalikult omandanud.
Sa oled kirjutanud ketšua keeles ka raamatuid,
mis on igati austust väärt lugu.
Kuid vaatame nüüd laiemalt kogu Ladina-Ameerika olukorda.
Mainisid juba, et seal püüti takistada evangeeliumi kuulutamist
ja seda teise kiriku poolt.
Ladina-Ameerikas on palju evangeelseid kristlasi,
aga samas on ka vasakpoolsus valitsenud pikka aega.
Eriti Boliivias, aga ka Peruus, Argentiinas, Venezuelas, Equadoris
ja mitmel teiselgi maal.
Mis õige toimub Ladina-Ameerikas,
kus kristlikud ärkamised on samuti olnud väga võimsad?
Ma lugesin kord 80'ndatel raamatut "Pulbitsevas Lõuna-Ameerikas"
ja tundub, et see pulbitsemine jätkub seal siiamaani.
Pea 10 aastat tagasi olid vasakpoolsed seal eriti võimukad
ja Venezuela oli kõige selle eesotsas.
See avaldas mingil ajal mõju ka Boliivias, Equadoris, Argentiinas
ja isegi Brasiilias.
Vasakpoolsed liikusid võimsalt tõusuteed,
arvates, et nad saavutavad täisvõimu.
Tänaseks aga on olukord jälle täiesti teine.
Venezuela on juba mitu aastat olnud kokkukukkumise äärel
ja miljonid inimesed on lahkunud sealt.
Nad on põgenenud sealt,
et leida mujalt tööd ja pidada üleval oma peresid.
Ka on muutunud Equadori, Peruu ja nüüd ka Boliivia olukord.
Ainuüksi Kuuba on ideoloogiliselt kommunistlik maa.
Kõik teised kasutavad rohkem või vähem talupoegi ära.
Seal käib väga kõva narkootikumide äri
ehk neist maadest räägitakse kui narkodiktaatoritest.
Vasakpoolsed sissid ja narkokartellid on omavahel väga tugevalt seotud,
rahastades ja toetades üksteist.
Huvitav on ka see, et usuvabadust püütakse piirata.
Seda eriti ka koguduste töö piiramise kaudu.
Boliivial näiteks oli väga suur tung president Evo Moralese ajal
saavutada rohkem võimu selle kaudu, et piirata koguduste tööd
ja isegi naabrite kutsumine jumalateenistustele
taheti määrata kuriteoks.
Räägi palun veidi lähemalt, mis seal juhtus?
Seal oldi valmis tegema seaduseelnõu algatamise ettepanekut,
mille osas kristlased õnneks märkasid, et selle taga on plaan
takistada isegi kodudes kogunemisi.
Nii et rahvas reageeris sellele.
Ja kuigi seal on palju üksik-kogudusi ja ärkamisliikumisi,
siis nad koondusid väga lühikese ajaga
linna keskparkidesse.
Sajad tuhanded usklikud tulid kokku ja palvetasid
ja kuulutasid ka Jumala Sõna.
Ühtlasi aga esitasid ka
asjaliku muudatusettepaneku sellele seadusele.
Tulemuseks oli see, et see seadus ei läinudki kunagi läbi.
Ehk siis, kui rahvas astub õigel moel millegi eest välja ja palvetab,
suhtudes samas lugupidavalt võimukandjatesse,
aga samas ka öeldes, et mõni asi ei sobi,
siis see kannab vilja.
- Nii on.
Kas Ladina-Ameerika osas peaks täna kartma midagi?
Näiteks seda, et mõni sealne maa võiks siiski piirata usuvabadust
ja eriti siis kristlikku usuvabadust.
Sealne õhkkond on meie omast ikka väga erinev.
Seal pidevalt keeb.
Boliivias keeb ikka kohe väga korralikult.
Seda siis poliitiliselt.
Ühtpidi maadlevad nemadki koroona pandeemiaga,
kuid lisaks sellele toimub seal igasugu streike ja meeleavaldusi.
Vaid 2 nädala jooksul hävitati 2 miljardi jagu riigi vara.
- Boliivias? Jaa, Boliivias.
Õhustik aga on selline, et need inimesed ei pilka Jumalat.
Nad ei sea Jumalat kahtluse alla ega tülitse omavahel.
See on tõesti huvitav,
et seal toimub kõikjal väga tugev evangeelne liikumine
ja nii oleks raske isegi ette kujutada,
et seal võiks mingi tõsine tagakius aset leida.
Teine lugu aga on Kesk-Ameerikaga.
Näiteks El Salvadori ja teiste maadega,
mis on nö kui läbisõidu maad kokaiini veoks.
Seal on väga tugevad narkojõugud
ja maffia sarnased jõugud,
kes nõuavad isegi kogudustelt katuseraha.
Seetõttu ei taha paljud kogudused enam nähtaval moel koos käia,
vaid nad kogunevad pigem kodudes,
et rõhujad ei saaks neid survestada.
See on tõesti erakorraline olukord.
Lisaks kõigele sellele
on Ladina-Ameerikas võtmas maad ka islam.
Näiteks Venezuela ja ka Boliivia
tahtsid ajada äri islamimaadega ning teha nendega koostööd.
Eriti president Evo Moralse ajal,
kes aasta tagasi pidi pagema maapakku
tänu erinevatele rahutustele ja valitsuskoosseisu muutumisele.
Mis aga kõige selle islami taga tegelikult on?
Kas ka see võiks mõjutada sealsete kristlaste tegevust
ja isegi usuvabadust?
Kui mõelda sellele,
et osades sealsetes maades on tugev vasakpoolne valitsus,
mis tugineb USA-vastastele
nagu näiteks Iraan, Hiina, Venemaa - nad on kõik teretulnud.
Venezuela on selline riik
ja Boliivia oli ka kunagi, aga mitte enam.
Ja tavaliselt on nad ka Iisraeli vastased.
Nii et nad otsivad turvatunnet sellistelt riikidelt,
omades ise veel hetkel üsna nõrka mõju.
Venezuelast on viimase 2 aastaga tulnud iga päev sõnumeid,
et homme saab rahvas vabaks.
Kuid seda "homset" oodatakse tänaseni,
et näha sotsialistliku diktatuuri langemist.
Mis on sinu arvates ilmaliku meedia probleem?
Sest Soome poolt vaadatuna, kui kristlastega midagi juhtub -
olgu selleks siis näiteks tagakius või otsene vastuseis kristlastele,
siis Soomes räägitakse sellest ikka väga vähe.
Pigem räägitakse sotsialistide tegemistest
ja saavutustest,
isegi et need on suht väikesed uudised.
Aga kõigest olulisest,
mis puudutab kristlasi või nende tagakiusu,
sellest räägitakse vähe.
Milles see probleem võiks olla?
Miskipärast arvatakse Euroopas ja eriti veel Soomes,
et ristiusk on midagi, mida tuleb hoida laua all peidus
ja tsiviliseeritum tegu on alahinnata selle väärtust.
Kõike muud lubatakse ja kaitstakse,
aga kristlastele ei taheta anda elamise ruumi.
Sellega seoses tekkib teine küsimus.
Kristlased ja kogudused peaksid tegema midagi,
et usk Jeesusesse ja Piibli meelevalda
tõuseks esile õigel moel.
Et siis, kas me endi seas on üldse asjad korras?
Kui aus olla, siis pole.
- Mis meil siis viga on?
Viga on selles, et kui võrrelda meid näiteks Lõuna-Ameerikaga,
siis kui seal tekkib mõni olukord, mis nõuab reageerimist,
siis sealsed kristlased on ühtse mehena väljas.
Alates adventistidest, kuni nelipühilasteni välja.
Ehk siis need, kes usuvad Jeesusesse -
nende alus on kõigil ühesugune
ja sellest alusest lähtuvalt võib kiiresti midagi koos korda saata.
Kristuse Ihu edastab selge sõnumi: "Me oleme inimesed.
Me oleme üks punt, kes austab Jeesust Kristust
ja tahab järgida Teda."
Soomes aga on probeelm, mis ummistab vaimset ärkamist.
- Mis seda siis ummistab?
On tore, et me toetame tagakiusatud kogudusi välismaal,
aga me peaks lõpetama tagakiusu ka isekeskis.
Ehk siis selle, et kristlased ei kiusaks teisi taga;
et nad ei räägiks kellegist halba, ilma seda inimest tundmatagi,
nimetades teda näiteks valeõpetajaks.
See kõlab väga inetult.
Mul on mitmeid sõpru, kes tahtnuks tulla jumalateenistustele
ja saada ka usklikuks,
kuid siis nad kas kuulsid või nägid juhuslikult mingit sõnumit,
mis mürgitas nende vaimuliku ärkamise,
kuna keegi kristlane rääkis kellegist halba.
Selline asi peab Soomes lõppema.
Tahaksin anda lausa tõsise hoiatuse.
Lase käia!
Kallid vennad, lõpetage!
Ma ise olen ülikarismaatiline inimene,
aga ma usun Jeesusesse ja armastan teid kõiki.
Olen töötanud koos nii nelipühilaste kui luterlastega.
Iga inimene, kes usub Jeesusesse
ja on uuestisündinud Püha Vaimu kaudu;
kes usub, et Jeesus sai inimeseks,
siis kõik me, kes me seda teeme, pääseme taevasse.
Me kõik oleme Kristuse Ihu - üks kogudus
ja seetõttu ei tohi me ka rääkida üksteisest halba.
Oma venna kallal närimine ei tohiks olla kellegi töö.
See pole kohe kindlasti mitte Jumalast.
Kui nüüd väga otse öelda.
Tore Reijo, et tõid selle teema välja.
See on vaevanud mindki
ja valmistanud mullegi rohket pahameelt.
Kui vaadata kasvõi sotsiaalmeediaski, kuidas üksteisega käitutakse...
Erinevate koguduste töötegijad - pastorid ja isegi koguduste juhid.
Ka erinevate kristlike teenistuste juhid.
Nad ründavad üksteist
ehk siis tõstatavad teemasid,
millest nende meelest ei peaks rääkima
ja samas teised ütlevad, et peaks rääkima.
Ja kui siis ollakse erimeelt, hakatakse üksteist pilkama
või räägitakse üksteisest halba.
Mõelgem sellele kasvõi pere kontekstis.
Kui mu naine Eeva
oleks mingis küsimuses minuga erimeelt,
ei saaks ma ju hakata teda selle pärast pilkama.
See tekitaks me abielus tüli ja probleeme.
Peaksime hoopis leppima sellega, et ühel on teine arvamus.
Ja mine tea, äkki on hoopis mu arvamus vale,
mistõttu on ka oluline kuulata üksteist.
Aitäh, et tõid selle teema lauale.
Ole aga jätkuvalt karismaatiline
ja tänulik Jumalale selle eest, et Püha Vaim tegutseb.
Ma ei taha halvustada kedagi, kes usub Jeesusesse,
sest tegu on ju mu usuõdede-vendadega.
Iga uuestisündinud kristlane kuulub perekonda.
Nii on.
Kristlaste tagakius rahvusvahelisel tasandil
on muutunud üha hullemaks ja võimsamaks.
Võime rääkida 250 miljonist tõsiselt tagakiusatud kristlasest.
Kui liita siia veel need kristlased,
kes kogevad teatud survet ja oma tegutsemise piiramist,
kuigi mitte tõsist tagakiusu,
siis see teeb juba kokku üle 300 miljoni tagakiusatud kristlase.
Mida sa sellest arvad?
Kas teised krstlased on selle teema osas liiga vait
ega kaitse piisavalt tagakiusatud kristlasi
või räägi neist?
Mis sa arvad, mis lugu sellega on?
Tooksin sellega seoses paar asja esile.
Muidugi peaksime palvetama kõigi tagakiusatud kristlaste eest,
kuid sama oluline on ka teada sellest kõigest
ja te Märtrite Häälena teete väga väärtuslikku tööd,
et te teavitate inimesi kogu sellest loost.
Sest üliharva teatakse tegelikest arvudest midagi.
Samas aga, kui läheneda sellele lapsemeelselt,
siis kui mõni laps kuuleks, et kusagil maal on juht,
kes laseb oma maal kiusata taga kristlasi,
siis see juht on ju rumal.
Nii ei tohiks teha.
Ehk siis selline asi peaks olema seadusega keelatud.
Seda teemat ei tohiks vaka alla panna,
vaid see tuleb tõsta esile.
Nii et, kui ka teie Märtrite Hääles teate, kus maal neid asju sünnib,
siis aidaku Jumal, et seda ei hoitaks kuidagi vaka all,
vaid et need asjad toodaks esile.
Inimõigused kuuluvad sama palju kristlastele,
kui kellele iganes teisele.
Lisaksin veel nii palju,
et kogudused, kes teadvustavad seda kõike,
jagaksid seda ka oma kogudustes oma töötegijate ja kõnelejate kaudu,
nii et inimesed võiksid lüüa kaasa
tagakiusatud kristlastega tegelevate organisatsioonide töös.
Me ise oleme püüelnud selle poole,
et ka otsustusvõimu omavad juhid lööksid kaasa.
Seetõttu osaleme ka parlamendis
usu- ja südametunnistuse vabaduse töörühmas,
mille kaudu oleme saanud teha mitmeid avaldusi ÜRO'le ja mujale
maade suhtes, kus esineb kristlaste tagakiusu.
Samas peab tõdema,
et see otsustajate masinavärk töötab üsna aeglaselt,
kuna püütakse arvestada kõigi osapooltega
ja siis jahvatatakse erinevat juttu just nii kaua, kui jahvatatakse.
ÜRO masinavärk on ikka üsna aeglane,
kuigi mingil määral nad ikka reageerivad ka.
Kõige parem on see, kui need asjad tõusevad meedias esile
ja inimesed hakkavad neist asjadest rääkima,
olles häiritud kristlaste tagakiusust.
Kas Lääne kogudused on magama jäänud või mitte?
No ma ei julgeks küll väita, et need, kes innukalt võidavad hingi Jumalale
ja palvetavad mitmeid tunde päevas, kangesti magaks,
sest tuliseid kristlasi siiski on ja tänu Jumalale selle eest!
Minnes aga veel tagasi selle tagakiusu juurde,
siis välismaa aitamine on oluline,
aga me peaks aitama ka omaenda kodumaal.
Sest me endagi maal on inimesi, kes elavad tagakiusu ja surma ohus..
Seda me enda kodumaal.
Ehk otse öelduna -
meile on tulnud palju inimesi araabia maadest,
kellest paljud on saanud siin usklikuks või on juba siia tulles olnud usklikud.
Eriti aga need, kes on siin kristlaseks saanud -
kui neid läkitataks tagasi kodumaale,
võivad paljudki neist seista silmitsi isegi surmanuhtlusega.
Me teame II Maailmasõja päevilt,
kuidas Hitler kiusas juute taga.
Kuid me teame, et Iisraeli ja Jumala rahva kiusamine läbi selle,
et nad saadeti koonduslaagritesse surema,
on valmistanud suurt südamevalu ka Soome kristlastele.
Sest nad mõtlevad, kui me oleme olnud osa sellest,
tuleb see Iisraeli käest kiiresti andeks paluda.
Kui aga mõelda, et meil Soomes on ka Jeesusesse uskuvaid inimesi,
kes on uuestisündinud
ja kes on liidetud ühte sama Jeesusega nagu Iisrael,
siis saates nad Soomest välja otse surma,
on see sama, kui mida juutidega tehti.
Nii on siin küsimus Soome enda õnnistuses või needudes
mille osas tuleb ärgata.
Inimesed, kes otsustavad selle üle, kes saadetakse tagasi ja kes mitte
ja kas tagasisaadetav on usklik või mitte -
selle üle otsustajad peavad ka ise olema usklikud.
Sest kui nad seda pole,
ei tee nad ka vahet, kes on usklik, kes mitte.
See oli äärmiselt oluline mõte siia saate lõppu.
Aitäh Reijo Hänninen selle aja eest
ja me jätkame edaspidigi võitlust Jeesuse nime pärast.
Võitlust mitte inimeste, aga hingevaenlase vastu.
- Nii on.
Tõlge: Anne-Ly Raukas