MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Pakistani kristlaste olukord on aasta aastalt üha halvenenud.
Kristlasi tõrjutakse nii koolides kui tööpaikades.
Ühtlasi on kristlastest naiste olukord äärmiselt haavatav.
Neid röövitakse, vägistatakse ja sunnitakse abielluma moslemitega.
Ühtlasi sunnitakse neid vägisi pöörduma islamiusku.
Ka pommitatakse kirikuid.
Eriti problemaatiline on
Pakistanis kehtiv Jumala pilkamise seadus,
mida kasutatakse ära kristlaste tagakiusuks.
Keset seda kõike on Märtrite Hääl saanud saata Pakistani abi.
Tere tulemast vaatama saadet "Märtrite hääl"!
Tere tulemast ka me tegevjuht Hannu Lahtinen!
Tänan!
Täna räägime siis Pakistanist
ja sellest, kuidas Märtrite Hääl on aidanud
sealseid tagakiusatud kristlasi.
Ühtlasi on meil telefoni-intervjuu
Pakistanis sündinud Märtrite Hääle nõukogu liikme
Sabih Ul Masihiga,
kes on aastaid jälginud kristlaste olukorda oma sünnimaal.
Nii saame nüüd kohe kuulda tema kogemusest
seoses kristlaste tagakiusuga.
Olen neljandat põlve kristlane.
Olin 1965. aastal 9-aastane,
kui Pakistani ja India vahel algas sõda.
Selle käigus peeti kinni kristlastest õpetajaid, endisi sõjaväe ohvitsere
ja muid ametnikke
ning nad saadeti ilma kohtuprotsessita vangi.
Kristlasi süüdistati selles, et nad on India spioonid
ja neid hakati taga kiusama.
Üks suur sõjaväe veoauto sõitis keset ööd me koduõuele
ja viis nii mu isa kui kaks teist me küla meest vangi.
Mu isa oli kirikukooli algklasside osa direktor.
Käisime teda vanglas vaatamas, kus olid väga karmid tingimused.
Seal polnud tekke-patju ega muud sarnast.
Kõigest paljas põrand.
Mu isa oli üsna rahulik ega kurtnud millegi üle.
Ta vaid palvetas, et ta pääseks koos nende kahe mehega
vanglast välja.
Pakistani kristlaste olukord oli tookord üsna raske.
Nad kartsid, et sõjavägi võib mil iganes tulla nende külla
ja viia neid vangi.
Tundsime kodus suurt hirmu,
kas me isa üldse enam kunagi pääseb tagasi koju.
Samas palvetasime, et kõik mehed, kelle sõjavägi oli kaasa viinud,
pääseksid turvaliselt tagasi koju.
Meil on suur pere - lisaks vanematele 9 last
ja me kõik muudkui palvetasime, et isa pääseks vanglast koju.
Kui sõda lõppes, siis isa pääseski turvaliselt koju.
Nüüd aga jätkame oma saatega siit stuudiost
ja meil on külas Hannu Lahtinen.
Sabih Ul Masih jagas just oma isiklikust kogemusest,
kuidas ta kristlasest isa vangi viidi, ilma, et ta üle oleks kohut mõistetud.
Kahjuks on sellised juhtumid Pakistanis üsna tavalised.
Kuid jätkame siinkohal vestlust Pakistani telliskivitehaste teemal.
Pakistanis on u 20 000 telliskivitehast,
kus üle maa töötab üle 4 miljoni telliskivi valmistaja.
Suurem osa neist kuulub usuvähemuste hulka.
Sh siis ka kristlased.
Millistes tingimustes kõik need inimesed töötavad?
Olgu algul selgituseks öeldud,
miks paljud üldse jõuavad sellise töö peale.
Pakistanis, nii nagu paljudes teistes moslemi-maades
tõrjutakse kristlastest töötajad kõrvale
ja nad ei saa sageli oma haridusele vastavat tööd,
vaid nad peavad tegema palju madalamapalgalist tööd.
Moslemid on selles osas alati eelistatud seisus.
Nii on tõsi, et paljud vaesed kristlased
töötavad väga rasketes tingimustes seal telliskivitehastes,
kus hügieenitingimused ja tööohutus on üsna olematud.
Telliskivide põletamisel kasutatakse tohutut kuumust
ja päevas tuleb neid teha u tuhande jagu.
Tasu selle eest aga on mõni euro päevas.
See on sisuliselt orjatöö, kui nii öelda.
Paljud harimatud inimesed on kirjutanud alla lepingutele,
mille sisust neil pole aimugi.
Nii on sattutud ka võlgadesse.
Kui aga ise või pere haigestub, pole mingit sotsiaalset tagatist.
Nii võetakse tööandjalt võlgu.
Ka siis, kui perre sünnib laps ja see haigeks jääb.
Inimesed sattuvad võlaringi, mis kandub edasi põlvest põlve.
Ja kuigi lapstööjõud on Pakistanis ametlikult keelatud,
siis ometi töötavad seal tuhanded ja tuhanded lapsed
hommikust õhtuni,
valmistades neid telliskive.
See aga tähendab seda, et need lapsed ei pääse kooli
ja seetõttu ei õpi ka lugema, kirjutama ega arvutama.
Märtrite Hääl on selles vallas andnud oma panuse nii,
et oleme aastaid toetanud
telliskivitehaste töötajate laste koolis käimist.
Seda näiteks Lahore piirkonnas.
Vajadus abi järele on tohutu
ja nii oleme omalt poolt püüdnud teha ka oma osa.
Koroona pandeemia on mõjutanud ka telliskivitehaste tööd.
Millisesse olukorda telliskivide valmistajad
koroona tõttu sattusid
ja kuidas Märtrite Hääl neid aitas?
Eks Pakistanil ole läinud nii nagu mujalgi maailmas.
Töötegemine on peatunud.
Neil aga pole sellist sotsiaalabi nagu meil on
ja abi ei tule kusagilt.
Nii on olukord äärmiselt raske.
Inimesed on jõudnud seisu, kus nad on tõsimeeli näljas.
Paljud kristlaste pered seisavad toidu järjekordades,
mis on linna poolt organiseeritud ja toimivad mošeede lähedal.
Seistes neis toidujärjekordades tuleb alati näidata oma isikutunnistust,
kust on näha, kui oled kristlane.
Kristlastele aga on keelatud toiduabi anda,
mistõttu olukord on ikka äärmiselt raske.
Seda mitte vaid Pakistanis, aga teisteski moslemimaades.
Nii et see on see olukord, millele oleme reageerinud,
kuna tegu on ühe tagakiusu vormiga, kui inimestele ei jagata toiduabi
ja neid püütakse selle kaudu pöörata vägisi isalmiusku.
Nii on tore, et Märtrite Hääle töös on oma katastroofiabi
ehk kiiresti tegutsev seltskond.
Taolised kriisiolukorrad nõuavad kiiret tegutsemist.
On pikaajalisi projekte, mille üle saab veidi kauem mõelda,
aga samas ka akuutseid kriise, millega tuleb tegeleda nüüd ja praegu.
Nii oleme otsustanud aidata Pakistani kristlasi toiduabiga.
On tore, et oleme oma koostööpartneri kaudu
saanud saata neile abi,
mis on jõudnud u 1000-kristlaseni.
See valmistab suurt head meelt
ja suur tänu ka kõigile annetajatele, tänu kellele saame seda teha.
Sealsed pered on ju tõeliselt suured,
mistõttu, kui aidata mõnda sadat inimest,
jõuab see tegelikult palju enamateni.
Nii et oleme saanud aidata väga suurel hulgal inimesi
seal vaestes telliskivi tootjate külades.
Nüüd aga kuuleme teise osa Sabih Ul Masihi telefoni-intervjuust.
Pakistani sõjaväe kindral sai võimule 1977. aastal,
tõrjudes kõrvale demokraatliku peaministri.
Võimule asunud sõjaväe kindralist sai ka Pakistani president.
Tegu oli moslemiga.
Tema võimul oleku ajal võeti vastu ka
Jumala pilkamist puudutavad seadused.
See tähendab seda, et kes iganes solvab Koraani,
saab eluaegse karistuse ja trahvi.
Teine seadus puudutab prohvet Mohamedi solvamist.
Selle eest on surmanuhtlus.
Jumala pilkamist puudutavad seadused
tõrjuvad kõrvale mittemoslemid
ja mõjutavad Pakistani kristlaste elu alates 1988. aastast.
Kristlaste tagakius kasvab pidevalt.
Need on jätkunud pikka aega
ja kristlasi peetakse teise järgu kodanikeks.
Nende maad, majad, vara ja matmispaigad võetakse ära
ja hävitatakse moslemite poolt.
Politsei ei sekku ja ega seadus ole ka kristlaste poolt.
Kristlastel pole vähimatki võimalust saada kohtu kaudu õigust,
sest moslemid ähvardavad neid
Jumala pilkamist puudutavate seadustega.
Nende seaduste tõttu on tuhanded Pakistani kristlased
lahkunud Pakistanist.
Kuulsime just äsja,
mida Pakistanis kehtiv Jumala pilkamise seadus
on korda saatnud.
Üks tuntumaid ohvreid,
kellele selle seaduse põhjal surmanuhtlus määrati,
on kohe kindlasti Asiah Bibi.
Teda süüdistati Jumala pilkamises seetõttu,
et ta jõi palaval päeval samast veeanumast
kui mosleminaised.
Sellest tekkis naiste vaheline tüli,
mis viis Asiah Bibi vangistamiseni.
Ta istus kinni 9 aastat
ja talle määrati Jumala pilkamise seaduse kohaselt
surmanuhtlus.
Lõpuks ta küll vabanes
ja kogu te pere leidis turvapaiga kuskil välismaal.
Ehk siis tõsiasi on see,
et kui Pakistanis süüdistatakse kedagi Jumala pilkamises,
siis selle tagajärjed võivad olla üsnagi tõsised.
Sabih Ul Masih mainis intervjuus,
et tuhanded kristlased on põgenenud Pakistanist.
Seda just nimelt tagakiusu ja Jumala pilkamise seaduse tõttu.
Suur osa neist on põgenenud Taisse,
kuhu nad on viisade lõppedes jäänud kui kinni.
Neil pole tööluba ja lapsed ei saa käia koolis.
Viisa on kaotanud kehtivuse.
Nii on paljud neist sattunud pagulaste kinnipidamiskeskusesse.
Millist abi on Märtrite Hääl
saatnud Tais elavatele Pakistani kristlastele?
Mõeldes sellele kõigele,
olles ise käinud Tais tutvumas Märtrite Hääle töö
ja nende pakistanlaste kinnipidamiskeskustega,
siis pean tõdema,
et ma ei saanud küll järgmine öö magada.
Seda oli šokeeriv näha,
millistes ebainimlikes tingimustes need inimesed kannatavad.
Ühes kongis on nii palju inimesi koos,
et kõik ei saa üheaegselt magadagi, vaid osad peavad seisma püsti
ja teised on mingis kummalises asendis.
On neidki, kes on seal ära surnud, kuna nad ei pea sellele kõigele vastu.
Inimesed on surutud kokku ühte kohta ja kannatavad seal.
Seda kõike oma usu tõttu Jeesusesse Kristusesse.
Nende elu on pidevalt ohus.
Jeesus ütles: "Kui teid kiusatakse taga ühes linnas,
põgenege teise!"
Samas oli tore kohtuda nende peredega.
Näha, kuidas nad olid saanud nii toidu- kui ravimite abi,
leides ka lohutust ja tröösti.
Teadmist, et nad pole üksi selles loos.
See avaldas sügavat mõju.
Loomulikult ei jõua me kõiki aidata,
aga kui mõtlen nende inimeste peale...
Võin ma rääkida mõnest neist? - Loomulikult. Kuulame hea meelega.
Mulle meenub siinkohal nagu üks väike, armas ingel,
kelleks on Esther.
Mäletan, kui alles alustasin Märtrite Hääle töös,
siis Esthrist ilmus lugu.
Tegu on väikese Pakistani tüdrukuga, kellel on südamega probleeme
ja kes on saanud erinevat ravi.
Olen jälginud ta olukorda juba pikemat aega
ja see on imeline lugu.
Esther on koos perega pääsenud ühte kolmandasse riiki
ja neil läheb hästi.
Sellega meenub Jeesuse ütlus: "Mida te iganes olete teinud
kellele tahes mu kõige pisematest vendadest,
seda te olete teinud mulle.”
Nii on imeline näha sellise õnneliku lõpuga lugusid.
Ühtlasi mõtlen ühe pere peale, kelle lugu on alles nö poole peal.
Nimetame teda Asherma Sihiksi.
Mul on alati veidi raskusi sellega, kui muudame inimeste nimesid
turvalisuse kaalutlustel.
Olen lugenud ja jälginud ta lugu.
Tegu on Pakistani kristlasest mehega, kes tahtis oma usku välja elada.
Kuid ta kodukandi moslemid võtsid ta kinni
ja ütlesid, et ta peab pöörduma ning saama moslemiks.
Ta aga ütles, et ta ei eita kunagi oma Issandat, Jeesust Kristust.
Teda peksti ja tulistati jalga,
mistõttu ta jalale tuli paigaldada raudtugi.
Ta juhtum jõudis ka politseisse, kuid sealt öeldi,
et liialt suure riski tõttu ei saa nad seda teemat edasi arutada.
On lausa uskumatu, et isegi see politseikomissar tapeti.
Hiljem võtsid need samad moslemid selle kristlasest mehe taas kinni
ja nad vigastasid ta jalgu nii palju,
et see tekitas tohutut valu ja püsivaid vigastusi.
Nii on ta täna liikumispuudega.
Seejärel hakati ta peret ähvardama,
et kui nad islamiusku ei pöördu, siis nad tapetakse.
Neid tapmisähvardusi tuli rohkesti.
Tänaseks on nad põgenenud Bangkoki
ja me aitame seda peret.
Olukord on üsna masendav, sest nad ei saa tööl käia
ja lapsed on hommikust õhtuni koos ühes toas.
Nad ei julgegi välja minna, kuna kardavad kinni võtmist.
Meil on hea plaan nende jaoks, kuid peame veel veidi ootama,
et saada nad sealt ära ühte kolmandasse riiki.
Möödunud nädalal saime aidata ühe arsti peret,
kes on samuti Pakistanist pärit.
Sel arstil oli oma vastuvõtus seinal üks kalender,
mis oli kogemata maha kukkunud
ja sealt alt tuli välja mingi islamiteemaline pilt vms.
Nii süüdistati teda koheselt Allahi pilkamises
ja teda hakati peksma ning taga kiusama.
Nii pidi seegi pere põgenema ja oleme aidanud neidki.
Ehk siis kõrgelt haritud ja enne hästi elanud pere
on täna väga raskes olukorras.
Sel nädalal oli tore näha veel üht juhtumit.
Ma isegi ei tea, mis nende varjunimed on,
aga sinulgi tulid pisarad silma, kuna oled ka jälginud seda juhtumit.
Tegu on siis kristlasest mehe ja moslemi-taustaga naisega, eks?
Nazer ja ta mees Tsain.
Oleme neist sageli rääkinud nii oma koduleheküljel kui ajakirjaski.
Tõsi. See oli nii liigutav,
kui sain nendega video vahendusel vestelda.
Sel naisel on moslemi taust
ja ta rääkis, kuidas teda õpetati vihkama kristlasi,
öeldes, et kristlased on halvad ja neid ei saa usaldada
ja nende Piibel on igatpidi väänatud.
Kui ta aga noore naisena läks ülikooli õppima,
siis ta ühika kaaslane oli kristlane.
See kristlasest noor naine palvetas ja luges Piiblit,
mispeale ta hakkas mõtlema: "Kes need kristlased tegelikult on?"
Kui ta toakaaslane siis välja läks, luges ta salaja tolle Piiblit,
mõeldes: "Siin on nii palju tuttavat!
Samad asjad on ju Koraaniski, aga Piiblis on kõik nii selgelt kirjas."
Vahetades töö tõttu elupaika,
kohtas ta uues kohas taas üht kristlast.
Ta palus end kogudusse kaasa võtta
ja ütles, et nähes, kuidas seal ülistati Jumalat,
koges ta seal midagi, mida ta polnud islamis iialgi kogenud.
Jumala rahu ja vägi täitsid ta elu
ja ta ütles, et ta tahab hakata järgima kristlaste Jumalat.
Pastor oli öelnud, et selle üle tuleb ikka veel järele mõelda,
kuna elame moslemite maal, kus võid kogeda raskusi ja isegi surma
Kuid see naine tegi oma otsuse sellegipoolest.
Nii leidis ta endale ka kristlasest abikaasa
ja neil mõlemal olid haiglas head töökohad.
Kui nende usk aga ilmsiks sai, hakati neid taga kiusama
ja nad kaotasid oma töö.
See naine oli ka lapseootel,
kuid teda peksti seal haiglas nii tugevasti,
et ta kaotas oma lapse.
Igasuguseid raskeid asju juhtus.
Nemadki elavad praegu Tais ja me aitame neidki.
Ta mees oli 20 kuud seal kinnipidamiskeskuses,
kuid just sel nädalal saime ta sealt välja,
mis oli tõeline pidupäev.
Meil on seal Pakistanis olnud palju "väikeste alguste" päevi.
Kuid ma tahaksin küsida sinu käest, Sari,
kelle süda põleb naistetöö osas.
See on tõesti võrratu,
sest naised on sageli ka palju haavatavamad.
Nii on teil käimas selline VOM-õed teenistus.
Kuid Pakistanis on nüüd avanenud uus võimalus,
mistõttu räägi palun pisut sellest õmblusprojektist.
See on tõesti üks võrratu võimalus,
mis meil Pakistanis alles möödunud kevadel avanes.
Oleme leidnud sealt võrratu koostööpartneri,
kelle süda muretseb samuti vaeste kristlastest naiste pärast.
Selle inimese nimi on Narkus
ja ta enda isa ning vanaisa pöördusid kunagi islamist ristiusku,
mis tõi nende perele kaasa tagakiusu.
Neid peksti ja nende maad ning vara rööviti,
mistõttu elu oli väga karm, kui Narkus veel väike oli.
Samas õppis see pere keset seda kõike
lootma ainuüksi Jumala peale
ja nii nad ka kasvasid oma usus.
Nii nagu Narkuski.
Ta töötab täna Pakistanis õpetajana ja ta ütleb, et tema igatsuseks on
peegeldada Jeesust Kristust oma elu kaudu.
Tänu sellele on nii mitmedki moslemid hakanud teda austama.
Seal siis, kus ta tegutseb.
Koostöös Narkusega
oleme alustanud seal õmblemiskursustega.
Pakistanis on palju vaeseid kristlastest naisi,
kel pole olnud võimalust omandada mõnda ametit.
Nii peavad paljud neist töötama rikaste moslemite kodudes,
kus nad kogevad samuti survet pöörduda islamiusku.
Just selliseid naisi VOM-õed teenistus ehk Märtrite Hääle naistetöö
tahabki aidata.
Naised saavad seal õmbluskursustel ameti selgeks
ja võivad peale seda töötada riidetööstuses
või rajada täitsa oma firma.
See kõik aitab kogu nende peret elus edasi.
Ehk siis see on just see rohujuure tasandi töö,
mida Märtrite Hääl teeb nii Pakistanis kui teisteski maades,
aidates tagakiusatud kristlasi
ja seda ka selliselt, et nad suudaks iseennast aidata.
Meil on nüüd saate lõpuni veel mõni minut jäänud.
Sul on kaasas paar huvitavat raamatut,
mis räägivad just nimelt Pakistanist.
Räägi neist palun lähemalt.
Alustades tööd Märtrite Hääles,
tutvusin ka selle suure raamatu valikuga.
Seal on kaks raamatut, mis räägivad Pakistanist.
Pean tõdema, et olles lugenud neid raamatuid,
lõi mu süda eeldavasti sama ärevalt,
kui inimesel, kes esimest korda kuule astus.
Esimene neist on juba klassikaks saanud
"Revitty huntu" ("Rebitud loor").
Harva juhtub, kui mõnda kristlikku raamatut
nii mitmeid kordi välja antakse.
See siin on juba viies trükk.
See raamat räägib ühest väga rikkast Pakistani perest,
kellel kõik läheb hästi.
Peretütar Estril olid oma teenijad ja ta elas väga head elu.
Kuid tal oli jalgadega midagi viga ja ta ei saanud käia.
Ehk teisisõnu - ta oli jalutu.
Koraani lugedes tekkis tal aga huvi, kes see Jeesus selline on,
sest Koraanis on kirjas,
et Jeesus tervendas haigeid ja äratas isegi surnuid üles.
Nii tärkas tal huvi selle vastu.
Ühel hetkel, kui ta oli oma toas, ilmus talle kirgas valgus.
Jeesus ise ilmus talle ja tervendas ta,
mispeale Esther kõndis omil jalul elutuppa.
Ta moslemist pere...
Seal oleks pidanud küll fotograaf kohal olema,
et talletada seda šokki ja hämmingut.
Sellest kõik see põnev lugu algas.
Tõeliselt usku ülesehitav lugu.
Sellele raamatule on aga jätk teise raamatu näol,
mis räägib Estri õepojast Alist, kes on samuti kogenud kõike sarnast.
Kõigest sellest võib lugeda ka me Märtrite Hääle ajakirjast,
mis ilmub 6 korda aastas
ja mis räägib just sellistest inimestest maailma eripaigus.
Tasub tellida see ajakiri endale,
ühtlasi jälgides meid sotsiaalmeedias ja kuulates ka me raadiosaateid,
kus jagatakse imelisi lugusid sellistest inimestest.
Kuulan neid isegi sageli kas auto roolis või kodus olles
ja need viivad mind otsekui teise maailma.
Olge väga õnnistatud!
Aitäh, Hannu, selle intervjuu eest ja õnnistusi sullegi! - Tänan!
Tõlge: Anne-Ly Raukas