Olet erittäin tervetullut ohjelmamme pariin.
Pakistan on maa, jossa kristillinen seurakunta kohtaa -
haasteita todistaa pelastuksesta, jonka Jeesus antaa.
Ihmiset, jotka ovat kiinnostuneita evankeliumista, -
pelkäävät muiden saavan sen selville, -
sillä äärimuslimit vihaavat kristittyjä.
Kaikesta huolimatta kristittyjen yhteisö kasvaa, -
ja siihen liittyy uusia uskovia, joita islamissa pidetään pettureina.
Mutta vaikka heitä vainotaan, -
he eivät halua ottaa askeltakaan palatakseen.
Meillä on täällä kristitty veli.
Hän tulee Pakistanista. Hänen todistuksensa -
auttaa meitä ymmärtämään ja avaamaan sydäntämme sille, -
millaista on elää ja olla -
vihan ja pelon ilmapiirissä.
Mutta myös, miten Jumalan käsi suojelee ja auttaa.
Veli Mark, tervetuloa Marttyyrien ääni -ohjelmaan.
Kiitos, että kutsuitte minut. - Kiitos, että tulit.
Tahtoisin kysyä, tuletko kristitystä perheestä.
Tulen kristitystä perheestä.
Isäni ja äitini olivat pastoreita.
Vartuit lapsuudessa siis perheessä, -
jossa vanhemmat olivat pastoreita.
Se on erilaista muslimimaassa. Millaista se oli?
Olen lapsesta asti nähnyt vanhempieni johtavan jumalanpalveluksia.
Kuljin aina heidän mukanaan kirkossa ja ihmisten kodeissa.
Hieman vanhempana tapasin myös matkustaa heidän kanssaan -
eri kaupunkeihin, joissa he evankelioivat ja tapasivat ihmisiä.
Myös kotimme oli aina avoinna uskoville.
Totuin jo lapsena siihen, että meillä kävi paljon väkeä.
Meidät opetettiin toivottamaan heidät tervetulleiksi, -
palvelemaan heitä ja jakamaan heille Jumalan rakkautta.
Kuten sanoit, ei ole helppoa olla kristitty muslimimaassa.
Milloin henkilökohtaisesti tulit Jeesuksen Kristuksen uskoon?
Muistatko tiettyä hetkeä, -
jolloin olet avannut sydämesi ja ottanut Jeesuksen vastaan?
Liityin jo lapsena seurakuntaan vanhempieni mukana.
Otin vastaan Jeesuksen henkilö- kohtaisena Vapahtajana vuonna 2008.
Otin vastaan Kristuksen 1. tammikuuta ja kävin kasteella.
Sen jälkeen olen nauttinut uudesta elämästäni Kristuksessa.
Mitä usko sinulle merkitsee?
Kun ajattelen sitä, mieleeni tulee isäni lempijae.
Hänen lempijakeensa oli -
Filippiläiskirjeestä luku 1 ja jae 21.
"Sillä elämä on minulle Kristus, ja kuolema on voitto."
Isän elämä sai vaikutteita myös intialaiselta lähetyssaarnaajalta, -
joka palveli Herraa 1800―1900-lukujen taitteessa.
Hänen nimensä oli Sadhu Sundar Singh.
Hän innoitti isää suuresti.
Sadhu Sundar Singh teki kuuluisan laulun.
Siinä sanotaan: "Päättänyt olen seurata Herraa."
"En palaa, en. En palaa, en."
Se on hyvin tunnettu laulu täällä Suomessakin.
Voimme ymmärtää, että se tarkoittaa jotain erilaista -
maissa, jossa vainot ovat todellisia.
Joka päivä on se mahdollisuus, -
että joku hyökkää kimppuun.
Aivan. Ja tärkeintä on se, -
että Jeesus on ainoa toivomme sellaisissa maissa.
Emme voi nojata oman viisauden, varallisuuden tai voiman varaan.
Siinä tilanteessa apu tulee yksin Herralta.
Emme voi tehdä juuri muuta.
Siksi meidän väkemme rukoilee ja paastoaa niin aktiivisesti.
He uskovat, että vain Herra voi auttaa heitä.
Paljonko Pakistanissa on kristittyjä?
Pakistan on suurempi kuin...
Pakistanin koko asukasluku on yli 200 miljoonaa.
Vähemmistöjen osuus kristityt mukaan lukien -
on koko asukasluvusta 2 prosenttia.
Eli se on noin... - Noin neljä miljoonaa.
Millainen tilanne on?
Voidaanko jumalanpalveluksiin osallistua vapaasti?
Teillähän on toimivia kirkkoja. Millainen tilanne todellisuudessa on?
Elämä on ilman muuta erilaista kuin täällä lännessä.
Omasta mielestämme emme ole kovin vapaita.
Emme pysty palvelemaan Herraa vapaasti.
Palvelemme Herraa kirkoissa ja kotona, -
mutta kirkkojen ulkopuolella pitää olla vahvat turvatoimet, -
jotta jumalanpalveluksiin osallistujat olisivat turvassa.
Tästä puhuessani mieleeni tulee tapaus vuoden 2015 maaliskuulta, -
taisi olla 15. maaliskuuta.
Silloin kotikaupungissani iskettiin kahteen isoon kirkkoon.
Kummassakin kirkossa oli 2 000 ihmistä, yhteensä 4 000.
Iskujen tekijät olivat itsemurhapommittajia.
Olemme kiitollisia Herralle, -
että Hän on antanut omilleen rohkeuden hengen.
Molemmilla kirkoilla oli omat turvajärjestelynsä.
Kristittyjä nuoria miehiä seisoi ulkopuolella vartioimassa.
Kummallakin kirkolla samanaikaisesti vartijat huomaisivat, -
että hyökkääjät aikovat räjäyttää pommit kirkossa.
Vartijat olivat todella urheita.
He pitivät hyökkääjistä tiukasti kiinni kummankin kirkon ulkopuolella.
Samalla he tiesivät, että nämä räjäyttävät pomminsa, -
mutta he eivät ajatelleet omaa elämäänsä.
Kuten tiedämme, pommit räjähtivät.
Pojat antoivat henkensä -
pelastaakseen koko seurakunnan, joka palveli Herraa kirkossa.
Muistan myös erään kristityn avioparin.
He eivät asuneet siinä kaupungissa, vaan tulivat kylästä -
osallistuakseen sunnuntain jumalanpalvelukseen.
He lähtivät kirkosta hieman etuajassa.
Hekin näkivät yhden hyökkääjän kiipeämässä muurin yli.
Aviomies hyppäsi nopeasti ja piti hyökkääjää aloillaan.
Pariskunnalla oli 2-vuotias tytär.
Sekä aviomies että vaimo antoivat henkensä Kristuksen tähden.
Molemmat kuolivat iskussa.
Mikä on suurin ongelma ja vaikeus, miksi tällaista tapahtuu?
Taustalla täytyy olla jotakin.
Maa yrittää taistella radikalismia vastaan.
Kristityt joutuvat kohteeksi uskonsa vuoksi.
On vaikeaa löytää syitä, -
mutta kristittyjä todellakin vainotaan monissa maissa.
Muslimeista noin 70 prosenttia haluaa elää rauhassa.
Myös Pakistanissa on sellaisia ihmisiä, -
mutta siellä on myös ääriainesta.
Heillä on mahdollisesti yhteyksiä -
terroristiryhmään tai -ryhmiin.
Se saattaa olla ongelmista yksi.
Myös Pakistanin hallinnon tulisi ymmärtää suojella kristittyjä.
Hallinto suojelee, mutta se ei riitä.
Siksi kirkoilla on omia turvajärjestelyjä.
Kristityistähän on sellainen kuva, että he eivät pane vastaan, -
vaan aina antavat anteeksi ja rukoilevat vihamiestensä puolesta.
Se tekee heistä helppoja kohteita.
Painostaako Pakistanin hallinto kristittyjä?
Katsooko se sitä läpi sormien?
Meillä tilanne on hieman erilainen.
Suomessa kaikki ovat tasa-arvoisia. Kaikilla on samat oikeudet.
Mutta Pakistanissa kristityt ovat virallisesti vähemmistön asemassa.
Enemmistöllä ja vähemmistöillä on erilaiset säännöt ja oikeudet.
Meillä on rajoitetut työmahdollisuudet julkisella sektorilla.
Opiskelupaikkamme yliopistoissa ovat rajoitetut.
Meitä rajoitetaan kaikin tavoin.
Siksi kristittyjen väestönosa ei kehity parhaalla mahdollisella tavalla.
Monet lähtevätkin maasta, kun heillä on riittävästi koulutusta tai rahaa.
Olemme nyt keskustelleet kristittyihin kohdistuvista uhkista -
ja kirkossa käymisen vaaroista.
Millaista työtä Pakistanin seurakunnat tekevät?
Kristilliset seurakunnat Pakistanissa tekevät mielestäni erinomaista työtä.
Kristinusko on Pakistanissa elävä, vahva ja kasvava -
ainoastaan seurakuntien ja niiden työn ansiosta.
Lasken mukaan isot kirkot ja kotiseurakunnat.
Kirkothan ylläpitävät myös kristillisiä kouluja.
Niissä kristityt voivat opiskella kristillisessä ympäristössä -
ja aloittaa koulupäivä rukouksella, kristillisillä lauluilla -
ja Raamatun kuuntelemisella.
Meillä on myös kristillisiä sairaaloita ja muutama kristillinen yliopistokin.
Nämä seurakunnat ovat minusta ainoa toivo, -
miksi kristityt ovat yhtenäisiä ja vahvoja Herrassa -
ja kasvavat päivittäin.
Ymmärrän kristittyjen tilanteen.
Heillä on mahdollisuuksia, jos he tulevat kristitystä perheestä.
Mutta jos heillä on muslimitausta, ja he ovat ennen eläneet muslimeina, -
vainotaanko heitä enemmän kuin uskovia, joilla on kristillinen tausta?
Vainotaan. Kristittyyn perheeseen syntyneellä -
on laaja perhe ja suku. Hänellä on paljon sukulaisia, -
jotka huolehtivat hänestä ja ymmärtävät häntä vaaran aikoina.
Mutta toisesta uskonnosta kristityksi kääntynyt on yksin.
Hänen perheensä ja sukunsa hylkää hänet.
Siksi hän on helppo kohde vainoamiselle.
Muiden kristittyjen on vaikea hyväksyä kääntyneet joukkoonsa, -
sillä he pelkäävät, että nämä palaavat ja jättävät kristinuskon.
Toisesta uskonnosta kääntyneen elämä on mielestäni vaikeampaa, -
ja hän kohtaa enemmän vainoja.
Näin sen myös isäni tapauksessa. Hän ei syntynyt kristittyyn perheeseen, -
vaan hän Kristuksen luo toisesta uskonnosta.
Herra oli hänelle armollinen. Eräs lähetyssaarnaaja adoptoi hänet -
ja laittoi hänet raamattukouluun. Myöhemmin isä meni naimisiin.
Hän kohtasi usein vainoja 30-vuotisen työnsä aikana.
Aistin hänessä aina yksinäisyyden tunteen.
Hän koki itsensä aina yksinäiseksi, -
koska hänellä ei ollut suvun turvaa. Hän oli yksin.
Voisitko kertoa esimerkkejä -
kristityistä, jotka ovat kohdanneet vainoa?
Kuulijoiden ja katsojien on tärkeää ymmärtää, -
millaista on antaa elämä Jeesukselle -
ja sitten olla jatkuvassa vaarassa.
Hän voi joutua tilanteisiin, -
joissa hän saattaa menettää henkensä.
Pakistanissa on monia tarinoita ja todistuksia.
Näemme ympärillämme ihmisiä, jotka kärsivät paljon.
Näemme paljon samankaltaisia tarinoita.
Kerron kuitenkin isäni tarinan.
Hän tuli Kristuksen luo toisesta uskonnosta.
Hän opiskeli pastoriksi ja meni naimisiin.
Hän palveli Herraa 30 vuotta.
Muistan lapsuudestani asti, että muutimme 5―7 vuoden välein.
Missä ikinä isä työskenteli, palveli Herraa ja evankelioi, -
hän kohtasi vastustusta.
Vastustus oli kovaa siksi, että hän oli kääntynyt.
Hänet yritettiin kahdesti myrkyttää, -
mutta Herra pelasti hänet.
Herra pelasti hänet siitä vaarasta.
Kerran hänet syöstiin vuorenjyrkänteeltä. Hän pyöri alas.
Hän löi otsansa kiviin. Hän sokeutui kahdeksi tunniksi.
Silloinkin Herra antoi hänelle uuden elämän ja uuden näön.
Samanlaisia uhkauksia tuli koko ajan.
"Lopeta Herran palveleminen!"
Viimeinen oli hirvittävin.
Hän joutui kohteeksi vain evankeliumintyönsä takia, -
vain Jumalan evankeliumin jakamisen takia.
Perheemme kimppuun hyökättiin.
Ampujat ilmestyivät tyhjästä ja pysäyttivät automme.
He ampuivat meitä.
Se oli hirvittävä isku.
Sain kaksi ampumavammaa.
Se, mitä kerroit, koskettaa sydäntäni.
Ilman Jumalan varjelusta -
on mahdotonta elää sellaisessa tilanteessa -
ja kokea koko ajan sellaista ongelmaa ja vaaraa -
joutua milloin tahansa hyökkäyksen kohteeksi.
Mutta jos vaihdetaan hieman aihetta -
ja keskustellaan siitä, -
miksi tulit Suomeen. Miksi olet täällä?
Olen Suomessa, koska minulla on täällä työpaikka.
Työskentelen ja elän perheeni kanssa nyt täällä.
Se on hyvä asia.
Mitä pidät suomalaisesta kulttuurista ja elämisestä täällä Suomessa?
Viihdytkö täällä vai et?
Pidän erittäin paljon suomalaisesta kulttuurista.
Täällä voi nauttia omasta henkilökohtaisesta tilasta.
Pakistanissa ihmisellä ei aina ole omaa henkilökohtaista tilaan.
Saavuttuani ensimmäiset puolitoista vuotta olivat hieman vaikeita, -
koska minulla ei ollut ystäviä.
Mutta minä rukoilin ja kävin seurakunnissa.
Seurasin, kuinka suomalaiset toimivat.
Suomalaiset seurasivat, kuinka minä toimin.
Nyt kiitän Herraa, sillä voin sanoa, -
että minulla on iso perhe ja paljon ystäviä, -
jotka rakastavat minua, kutsuvat minua kotiinsa -
ja auttavat minua eri tilanteissa.
Seurakunta, jossa käyn, on tosi mukava.
Se on minulle nyt iso perheeni.
Iloitsen siitä, että pastori antoi minulle mahdollisuuden -
nauttia ehtoollista seurakunnan mukana.
Se oli minulle iso juttu. Koin, että sain heidän luottamuksensa -
olla osa heidän perhettään. Se on mahtava juttu.
Ja Suomessa minulla oli myös vaivoja hampaideni kanssa.
Ne vuotivat verta koko ajan.
Eräs toinen hyvä ystäväni auttoi ja neuvoi minua -
ja lisäksi auttoi minua saamaan hampaat korjatuksi.
Hän auttoi minua myös ilmoittautumaan sairaalaan.
Suomeen tultuani on tapahtunut paljon hyviä asioita.
En voi kyllin kiittää Herraa siitä, että Hän toi minut tänne.
Meistä on hyvä ja tärkeä asia, -
että saamme uusia uskovia muista maista.
Meille on rikkautta, että tulee ihmisiä muista kulttuureista -
ja voimme seurakunnassa olla yhtä suurta perhettä.
On sanottu, että suomalainen kulttuuri on hyvin hiljainen.
On sanottu, -
että suomalainen mies ei puhu.
Kysyisin mahdollisuuksista.
Sanoit, että seurakunnassa olet kokenut olosi hyvin tervetulleeksi -
ja päässyt osallistumaan jumalanpalveluksiin.
Onko sinulla ollut mahdollisuutta kertoa Jeesuksesta sellaisille, -
jotka eivät ole uskovia?
Onko sinulla ollut mahdollisuuksia -
jutella suomalaisten kanssa, -
jotka eivät tunne Jeesusta?
Mainitsit, että suomalaiset ovat hieman hiljaisia.
Huomasin saman asian ensimmäisten puolentoista vuoden aikana, -
kun minulla ei ollut ystäviä.
Vaikka suomalaiset eivät puhu paljon, olen huomannut erään seikan.
Myös yksi suomalainen ystäväni kertoi, että aidon yhteyden tuntee.
Sen tuntee sisällään.
Kuten sanoin, seurakuntamme on minulle kuin oma perhe.
Se ei tapahtunut yhdessä päivässä.
Kävin siellä kahdeksan tai kymmenen kuukauden ajan säännöllisesti.
Sen jälkeen koin, että minut hyväksyttiin.
Ja mitä tulee evankeliointiin, koska Suomi on minulle uusi maa, -
olen ollut hyvin varovainen vuoro- vaikutuksessa tuntemattomien kanssa.
Mutta olen kertonut seurakunnassani tilanteestani ja maastani.
Miten me voisimme auttaa Pakistanin vainottuja kristittyjä?
Siihen voi olla joitain keinoja.
Pakistanilaisia kristittyjä vainotaan, -
mutta heidän ääntään ei tunnusteta kansainvälisesti.
Siksi maassamme on kärsimystä.
Ja siksi monet veljemme ja sisaremme kärsivät myös muissa maissa, -
jonne he ovat menneet hakemaan turvapaikkaa.
Kristityt ja seurakunnat ovat osa samaa Kristus-ruumista.
Herra on siunannut kansakuntia, kuten Suomea.
Herra on siunannut kansaa, ja tämä on vahva maa.
Sen täytyy auttaa ja rukoilla veljiensä ja sisartensa puolesta, -
jotka ovat avuttomia eivätkä pysty auttamaan itseään.
Tärkeintä on kohottaa ääni, kuten te teettekin.
Rukoilkaa heidän puolestaan. Kertokaa heistä.
Sillä tavalla Herra katkaisee kahleita.
Jos heidän äänensä tunnustetaan kansainvälisesti, -
Herra voi avata ovia vainotuille kristityille.
Nythän monia ihmisiä muista maista -
otetaan pakolaisiksi länsimaihin.
Rukoilen, että Herra avaa oven myös kristityille pakolaisille, -
että heitäkin otettaisiin muihin maihin, kun heitä vainotaan.
Onko mahdollista vaikuttaa Pakistanin hallintoon, -
jotta se kohentaisi kristittyjen tilannetta siellä?
On. Kun kristittyjen äänet voimistuvat -
ja yhä useampi seurakunta rukoilee heidän puolestaan -
ja yhä useampi pitää asiaa esillä, se vaikuttaa automaattisesti.
Minä en tiedä, mikä olisi oikea tapa vaikuttaa, -
mutta jos yhä useampi pitää ääntä, se vaikuttaa varmasti.
Eli meidän Suomessa pitää tehdä parannus ja tehdä kaikkea tuota.
Asiasta on käyty keskusteluja Suomen eduskunnassa.
Olen ollut mukana auttamassa työryhmää.
Olemme käyneet keskusteluja myös Pakistanin tilanteesta. - Kiitos.
Mitä haluaisit sanoa vielä lopuksi?
Haluaisitko jakaa joitain sananpaikkoja, -
jotta voisimme avartua tälle kysymykselle -
ja tehdä asialle jotain täällä Suomessa?
Tahtoisin lopuksi jakaa isän kaksi lempijaetta.
Kuten kerroin, hän tuli Kristuksen luo toisesta uskonnosta.
Hän palveli Herraa 30 vuotta ja kohtasi paljon vainoa.
Olen iloinen, että hän piti uskon viimeiseen hengenvetoonsa asti.
Monet ovat luopuneet uskosta ja palanneet takaisin -
koettuaan epätoivoa.
Meillä kaikilla on ongelmia ja omat haasteemme.
Se ei tarkoita, että pitäisi lakata seuraamasta Kristusta.
Haluaisin lopuksi jakaa isän kaksi lempijaetta.
Yksi on Fil. 1:21: "Sillä elämä on minulle Kristus, ja kuolema on voitto."
Toinen on 2. Tim. 4:7: "Minä olen hyvän kilvoituksen kilvoitellut, -
juoksun päättänyt, uskon säilyttänyt."
Sananpaikka, jonka Herra antoi minulle Suomea varten, -
on alun perin äidiltäni. Hepr. 12:1.
"Sentähden, kun meillä on näin suuri pilvi todistajia ympärillämme, -
pankaamme mekin pois kaikki, mikä meitä painaa, -
ja synti, joka niin helposti meidät kietoo, -
ja juoskaamme kestävinä edessämme olevassa kilvoituksessa".
Se tarkoittaa, että tilanteessani voimme aina muistaa, -
kuinka Herra on ollut uskollinen meille.
Kuinka Hän on pelastanut meidät monesta ahdingosta.
Aina kun eteemme tulee ongelma, -
meidän tulisi ympäröidä itsemme Herran lupauksilla, -
Hänen avullaan menneisyydessä.
Ympäröi itsesi sillä niin kuin pilvellä, -
ettet tunne pelkoa etkä ahdinkoa, kun kohtaat ongelmia.
Kiitos. Se on erittäin hyvä jae meille.
Meidän pitää ymmärtää, mitä sanot.
Jumalan siunausta, veli.
Kiitos, että tulit ohjelmaan.
Keskustelimme hyvin tärkeästä aiheesta.
Kiitos tästä mahdollisuudesta. Pitäkää meidät rukouksissa.
Suomennos: Marianne Tenetz