MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Turvalisuse huvides ei näidata intervjueeritava nägu.
Tere tulemast vaatamata saadet "Märtrite hääl"!
Pakistan on maa,
kus kogudus seisab silmisti väljakutsega,
kuidas tunnistada Jeesuse poolt pakutavast päästest.
See tähendab, et seal on inimesi, kes on huvitatud evangeeliumist
ja samas neid, kes kardavad,
sest moslemi äärmuslased vihkavad kristlasti.
Sõltumata sellest on kristlik kogukond kasvamas.
Seda tänu värsketele kristlastele, keda moslemid nimetavad reeturiteks.
Vaatamata kogetavale tagakiusule ei taha nad siiski pöörduda tagasi.
Meil on täna külas Pakistanist pärit kristlasest usuvend,
kelle tunnistus annab meile arusaamist,
mis tunne on elada ja viibida vihkamist ja hirmu täis õhkkonnas.
Aga samas ka, kuidas kogeda Jumala kaitsvat ja abistavat kätt.
Tere tulemast vend Mark "Märtrite hääl" saatesse!
Tänan kutsumast!
- Suur tänu, et olete siin!
Kas te olete pärit kristlikust perest?
Jah, ma olen pärit kristlikust perest.
Mu ema ja isa olid pastorid.
Te kasvasite üles perekonnas, kus te vanemad olid pastorid.
Moslemi maa kontekstis on see midagi hoopis teistsugust.
Mida see teie jaoks tähendas?
Nägin lapsepõlvest saati,
kuidas mu vanemad viisid läbi jumalateenistusi
ja ma käisin nendega alati kirikus kaasas,
külastades ühtlasi ka inimeste kodusid.
Vanemaks saades külastasin nendega ka erinevaid linnu,
kus nad kohtusid inimestega ja jagasid evangeeliumi.
Ühtlasi oli me enda kodu usklikele alati avatud.
Mäletan lapsepõlvest, kuidas me kodus oli alati palju inimesi.
Meid oli õpetatud olema külalislahked ja teenima neid,
jagades nendega Jumala armastust.
Kuid nagu ütlesite,
see pole kohe kindlasti lihtne olla kristlane moslemite maal.
Millal te tegite isikliku otsuse hakata uskuma Jeesusesse?
Pidi ju olema mingi hetk te elus, kus avasite oma südame,
et võtta Jeesus vastu.
Kuigi olin lapsest saati seotud oma vanemate ja kogudusega,
siis ma võtsin Jeesuse oma isikliku Päästjana vastu 2008. a.
See toimus 1. jaanuaril, 2008, peale mida sain ka ristitud.
Sellest ajast peale olen nautinud oma uut elu Kristuses.
Mida see tähendab te jaoks olla Jeesusesse uskuja?
Sellele mõeldes meenub mulle mu isa lemmik piiblisalm,
milleks on Filiplastele 1:21:
"Jah, mulle on elamine Kristus ja suremine kasu!"
Mu isa inspireeris ka üks India misjonär,
kes teenis Issandat 18. saj. lõpus ja 19. saj. alguses.
Ta nimi oli Sadhu Sundar Singh ja mu isa oli väga inspireeritud temast.
Sadhu Sundar Singh kirjutas ühe väga kuulsa laulu,
mille sõnum on:
"Ma otsustasin järgida Jeesust, vaid edasi, vaid edasi."
See on ka Soomes hästi tuntud laul,
kuigi selle tähendus on hoopis midagi muud
nendes maades, kus kogetakse ehedat tagakiusu
ja kus iga päev on võimalus, et keegi võib sind rünnata.
Nii on.
Kõige olulisem aga on see,
et sellistel maadel on Jeesus me ainus lootus.
Me ei saa toetuda oma tarkusele, rahale või jõule,
sest sellises olukorras tuleb abi ainuüksi Jumala käest.
Me ise ei saa suurt palju midagi teha.
Seetõttu on me kristlased ka hästi aktiivsed palvetajad ja paastujad,
sest nad usuvad, et vaid Jumal saab neid aidata.
Kui palju kristlasi üldse on Pakistanis, sest te maa on suurem kui...
Pakistanis elab enam kui 200 miljonit inimest,
aga vähemused, kuhu alla kuuluvad ka kristlased,
moodustavad 2% kogu rahvastikust.
Ehk siis umbes 4 miljonit inimest.
Milline sealne olukord on?
On seal võimalik vabalt Jeesust ülistada,
kuna teil on ju avatud kogudused,
või milline see tegelik olukord on?
Elu on kahtlemata pisut teistsugune kui siin läänes,
sest me pole nii vabad.
Me ei saa teenida Jumalat nii vabalt.
Jah, me saame seda teha oma kogudustes või kodudes,
aga me vajame rohket turvamist väljaspool kogudusi,
et turvata neid, kes käivad koguduses.
Sellest rääkides meenub mulle üks lugu 2015. aastast.
See oli vist 15. märtsil, 2015. a.,
kui meie linnas rünnati kahte suurt kogudust.
Kummaski koguduses oli 2000 inimest
ehk kahe koguduse peale kokku 4000 inimest.
Enesetapu terroristid ründasid neid.
Oleme samas Jumalale nii tänulikud,
et Ta on andnud oma rahvale vaimulikku julgust.
Mõlemal kogudusel olid oma turvamehed -
noored mehed, kes seisid koguduse ümber
ja kaitsesid kogudust.
Mõlemaid kogudusi rünnati üheaegselt
ja turvamehed teadsid, et kirikud plaanitakse õhku lasta.
Nii olid nad nii vaprad, et nad hoidsid terroriste kõvasti kinni,
samas teades, et nad lendavad koos nende terroristidega õhku.
Aga nad ei hoolinud oma elust.
Need pommid tõesti õhatigi
ja need vaprad noored mehed andsid oma elu,
et päästa kogu oma kogudus, kes ülistas koguduse sees Jumalat.
Ühtlasi oli seal üks kristlastest abielupaar,
kes ei elanud suures linnas,
vaid kes oli tulnud oma külast just sellele jumalateenistusele.
Nad tulid kirikust veidi varem välja
ja nägid samuti üht ründajat, kes ronis mööda kiriku seina üles.
See abielumees hüppas talle kiiresti järele
ja hoidis teda kinni.
Sel abielupaaril oli väike 2-aastane tütar,
aga nad mõlemad ohverdasid end Kristuse nimel
ja surid selle sündmuse käigus.
Mis on peamine probleem või raskus selliste sündmuste puhul,
sest selle taustal peab ju olema midagi?
Eks me maa võitle väga ekstreemsete probleemidega
ja kristlasi kiusatakse nende usu pärast taga.
Põhjusi selleks on raske leida,
sest eks kristlasi kiusata samas taga paljudes teisteski maades.
On öeldud, et 70% moslemitest soovib elada rahus
ja kindlasti on neid Pakistaniski,
aga siis on äärmuslikke inimesi,
kes on ehk seotud mõne terrorirühmitusega
ja see on osa probleemist.
Samas aga peaks ju ka valitsus mõistma olukorda ja kaitsma teid.
Valitsus pakub teatud kaitset, aga ainuüksi sellest ei piisa.
Seetõttu ongi kogudustel omaenda turvamehed.
Kuvand kristlastest, et nad ei sõdi kunagi vastu
ja andestavad alati oma vaenlastele, nende eest palvetades,
muudab kristlased sellistele inimestele kergeks sihtmärgiks.
Kas Pakistani valitsus lubab survestada kristlasi?
Minu kodumaa olukord on pisut teistsugune.
Soomes on kõik võrdsed ja kõigil on ühesugused õigused.
Pakistanis aga kuuluvad kristlased vähemuste hulka
ja enamuse ning vähemuste jaoks
kehtivad meil erinevad õigused ja reeglid.
Meil on piiratud arv töövõimalusi valitsuse tasandil
ja piiratud õppekohti ülikoolis.
Oleme igas mõttes piiratud,
mis on ka põhjus, miks kristlased ei edene ega arene kõige paremini.
Nii lahkuvadki paljud Pakistanist, kui nad on saanud piisava hariduse
või neil on piisavalt raha.
Oleme rääkinud hirmust, mille all Pakistani kristlased elavad
ja riskist, mida kirikus käimine nõuab.
Kuidas aga kristlik kogudus üldse Pakistanis toimib?
Minu arvates teevad Pakistani kristlikud kogudused
hämmastavat tööd.
See, et kristlus me maal on elav, tugev ja toitev,
on ainuüksi tänu neile kogudustele ja nende tublile tööle.
Olgu siis tegu suurte koguduste või väikeste kodukogudustega.
Kogudused juhivad ka kristlikke koole,
mis laseb kristlastel õppida kristlikus keskkonnas.
Koolipäevi alustatakse palves, ülistuslaulude ja Piibli lugemisega.
Lisaks sellele on meil kristlikud haiglad
ja isegi mõned kristlikud ülikoolid.
Need kogudused on ainus lootus ja ainus kristlasi liitev kogukond,
mis leiavad jõudu Jumalalt ja liiguvad päev päevalt edasi.
Ma mõistan nende kristlaste olukorda,
kellel on võimalus kasvada kristlikes peredes.
Kui aga kellelgi on moslemi taust,
siis kas neid kiusatakse rohkem taga, kui kristliku taustaga usklikke?
Jah.
Sest kristlasel, kes on sündinud kristlaste perre,
on tugev kristlik tagala
paljude sugulaste ja tema eest hoolitsejate näol.
Inimesed, kes on ta kõrval ka ohu korral.
Kui aga keegi on saanud kristlaseks pöördudes mõnest teisest usundist,
siis nad on üksi, kuna nende pere hülgab nad.
Nii on neid ka kergem taga kiusata.
Paljude kristlaste jaoks on ka raske võtta teisest usust pöördunuid vastu,
sest nad kardavad, et nad võivad üks päev lahkuda
ja jätta kristluse sinnapaika.
Nii et teisest usust pöördunu elu on palju raskem
ja ta kogeb ka rohem tagakiusu.
Olen seda näinud ka oma isa puhul, kel polnud kristlikku tausta,
vaid kes pöördus Kristuse poole ühest teisest usundist.
Jumal oli talle küll armuline,
nii et üks misjonär võttis ta omaks, ta sai minna ka piiblikooli
ja hiljem abiellus.
Aga tehes 30 aastat evangeelset tööd,
koges ta ikka väga palju kordi tagakiusu.
Nii tundis ta end ka alati üksikuna,
sest tal polnud taustal suurt, toetavat perekonda
ja ta oli üksi.
On teil meile mõnda lugu jagada
mõnest tagakiusu kogenud kristlasest või kristlastest?
See aitaks me vaatajatel paremini mõista,
mida see tähendab kellegi jaoks anda oma elu Jeesusele
ja elada seejärel riske täis elu,
kogedes ka olukordi, kus on võimalus tapetud saada.
Neid lugusid ja tunnistusi on muidugi palju.
Pakistanis elades näeme nii paljusid inimesi ja kannatusi enda ümber.
Väga paljud lood on sarnased,
aga tahaksin jagada loo oma isast,
kes pöördus Kristuse poole teisest usundist.
Läbides pastori väljaõppe ta abiellus ja teenis Issandat 30 aastat.
Mäletan oma lapsepõlvest,
kuidas ta vahetas iga 5-7 aasta järel linna,
sest kus iganes ta teenis Jumalat ja evangeliseeris,
seisis ta silmitsi ka vastureaktsioonidega.
Seda eriti veel seetõttu, et ta oli kunagi olnud teisest usust.
Teda püüti kaks korda mürgitada, aga Jumal päästis ta sellest ohust.
Ta lükati kord ka mäest alla
ja ta kukkus kivide keskele, olles 2 tundi pime.
Kuid Jumal kinkis talle taaskord elu ja ka uue nägemise.
Nii et pidevalt rohkelt ähvardusi, et ta lõpetaks Issanda teenimise.
Viimane ja kõige kohutavam lugu oli see,
kui teda jälitati tema evangeelse töö pärast.
Lihtsalt selle pärast, et ta jagas evangeeliumi.
Me peret rünnati.
Relvastatud mehed ilmusid eikusagilt ja tulistasid me auto pihta.
Tegu oli kohutava rünnakuga,
millest ma pääsesin vaatamata kahele kuulihaavale eluga.
See lugu puudutab südant
ja paneb mõistma, et ilma Jumala kaitseta
on võimatu elada keset selliseid olukordi,
kus on pidevad probleemid ja risk, et keegi võib sind koguaeg rünnata.
Muutes aga nüüd veidi teemat ja rääkides teie Soomes olekust,
siis miks te olete siin Soomes?
Olen Soomes, sest leidsin siin tööd
ja nii ma siis töötan ning elangi siin koos oma perega.
- Väga tore!
Mida te arvate Soome olemusest ja siin elamisest?
Tunnete te end siin hästi või mitte?
Mis minusse puutub,
siis mulle väga meeldib Soome olemus.
See annab võimaluse nautida oma isiklikku ruumi,
mis minu kodumaal pole alati võimalik.
Mu esimesed 1,5 aastat siin olid veidi rasked,
kuna mul polnud siin ühtegi sõpra.
Aga ma palvetasin ja külastasin erinevaid kogudusi,
jälgides soomlaste käitumist ja reageeringuid.
Samal ajal jälgisid nemad minu käitumist ja olemist.
Täna olen tänulik Jumalale,
et mul on siin suur koguduse pere ja palju sõpru,
kes armastavad mind ja kutsuvad mind külla
ning aitavad mind erinevates olukordades.
Kogudus, kus käin, on hästi armas ja on mulle kui suure pere eest.
Olen tänulik ka selle eest,
et pastor lubas mul viia läbi armulauda.
See oli minu jaoks suur asi ja andis kui mõista,
et nad usaldavad mind olema osa nende perest.
See on imeline!
Soomes olles oli mul probleeme ka mu hammastega,
mis veritsesid pidevalt.
Nii oli mul üks hea sõber, kes lisaks muudes asjades aitamisele
aitas mind ka mu hammaste osas, et saada abi.
Nii et minuga on palju head juhtunud alates sellest, kui Soome tulin.
Ma ei jõua Jumalat ära tänada selle eest, et Ta mu siia tõi.
See on meiegi jaoks väga hea ja oluline,
kui teiste maade kristlased tulevad me maale.
Teiste maade ja kultuuride esindajad rikastavad meid
ja koguduses saamegi olla kõik üks pere.
Soomlaste kohta on öeldud, et nad on väga vaiksed.
Soome meeste kohta on öeldud, et nad ei räägi.
Samas te ütlesite,
et teid on koguduses väga avatult vastu võetud
ja teile on antud võimalusi teenida kaasa jumalateenistusel.
Millised on te võimalused jagada teistele Jeesusest?
Neile, kes pole veel usklikud.
On teil üldse aega millegi sellise jaoks,
et jagada mõne soomlasega, kes ei tunne veel Jeesust?
Mis puutub sellesse, et soomlased on hästi vaiksed,
siis märkasin seda samuti alguses,
kui elasin siin 1,5 aastat ja mul polnud ühtki sõpra.
Samas mõistsin,
et kuigi nad ei räägi palju, siis nad tunnevad palju.
Üks mu soomlasest sõber ütles ka,
et kui inimene on positiive ja ehe, siis see on tuntav.
See lihtsalt on tuntav.
Kui ma ütlesin, et mu kogudus on mulle kui pere,
siis see tunne ei tekkinud üle öö,
vaid ma olen käinud seal regulaarselt 8-10 kuud,
alles peale mida mul tekkis tunne, et olen seal vastu võetud.
Mis aga puutub teistele Jeesusest rääkimisse,
siis kuna olen veel üsna uus siin maal,
olen olnud väga ettevaatlik võõrastega suhtlemise osas.
Samas on Jumal kasutanud mind mu koguduses,
et jagada oma maast ja olukorrast.
Öelge palun, kuidas me saaks aidata tagakiusatud Pakistani kristlasi,
sest mingi viis peaks ju selleks ikka olema?
Olen mõistnud, et rahvusvaheliselt ei võta keegi kuulda
tagakiusatud Pakistani kristlaste häält.
Seetõttu on ka me maal need kannatused
ja seetõttu näeme oma usuõdesid-vendi
kannatamas teisteski maades, kuhu nad on läinud asüüli taotlema.
Pakistani kristlased ja kogudused on osa samast Kristuse Ihust.
Kui Issand on õnnistanud mõnda rahvast
ja tegu on tugeva maaga,
siis nad peaks ka aitama ja palvetama oma usuõdede-vendade pärast,
kes on abitud ega suuda ennast ise aidata.
Nii et kõige esimene asi on teha häält, mida siin Soomes ka tehakse.
Teiseks palvetada nende eest, tõstes hääle Jumala poole,
kes murrab nende ahelad.
Kui see hääl saab ka rahvusvaheliselt tunnustatud,
saab Jumal avada uksi tagakiusatud kristlaste heaks.
Nii nagu oleme seda näinud mitmete teiste maade puhul,
kus nende inimesi võetakse pagulastena
lääneriikidesse vastu.
Aga tore oleks, kui Jumal avaks uksi ka kristlastest pagulastele,
et neidki võetaks tagakiusu korral teistes maades vastu.
Kas Pakistani valitsust oleks ka võimalik kuidagi mõjutada,
et parendada seda olukorda Pakistanis?
Usun, et kui need hääled muutuvad tugevamaks
ja rohkem kogudusi hakkab palvetama nende eest,
siis see avaldab automaatselt mõju.
Ma ise ei tea täpset viisi, kuidas seda mõju avaldada,
aga mida rohkem hääli nende eest seisab,
siis see avaldab kohe kindlasti mõju.
Nii et peaksime seda kõike rohkem tegema.
Olen ise osa ühest komiteest Soome parlamendis,
nii et oleme käsitlenud seal ka Pakistani teemat.
Tänan!
Mida te tahaks veel lõpetuseks öelda,
et võiksime olla veelgi enam avatud selle olukorra suhtes
ja teha omalt poolt midagi selle heaks.
Tahaksin jagada lõpetuseks oma isa kaks lemmik piiblisalmi.
Nagu öeldud,
ta pöördus Kristuse poole teisest usundist
teenides Issandat 30 aastat ja kogedes meeletut tagakiusu.
Kuid mul on nii hea meel,
et ta säilitas oma usu oma viimse hingetõmbeni.
Oleme näinud mitmeid inimesi tulemas Kristuse juurde,
aga minemas siis taas tagasi, kuna kogesid lootusetuid olukordi.
Me kõigi eludes on probleeme ja väljakutseid,
kuid see ei tähenda veel,
et peaksime lõpetama Kristuse järgimise.
Nii tahan siis jagada kahte isa lemmik piiblisalmi.
Filiplastele 1:21:
"Jah, mulle on elamine Kristus ja suremine kasu!"
ja 2. Timoteose 4:7:
"Olen võidelnud head võitlemist, lõpetanud elujooksu, säilitanud usu."
Salm aga, mille Jumal andis mulle Soome jaoks,
on Heebrealastele 12:1: "Seepärast ka meie,
kelle ümber on nii suur pilv tunnistajaid,
pangem maha kõik koormav ja patt, mis hõlpsasti takerdab meid,
ja jookskem püsivusega meile määratud võidujooksu!"
Minu olukorras tähendab see meenutamist,
kui ustav Jumal on olnud
ja kuidas Ta on meid päästnud nii paljudest raskustest.
Nii et, mil iganes jälle mõni probleem tekkib,
peaksime tuletama endale meelde Jumala tõotusi
ja seda, kuidas Ta on meid minevikus aidanud.
Ta ümbritseb meid kui pilvega,
nii et me ei koge hirmu ega värise, kui taas mõnda probleemi kogeme.
Suur tänu! Väga julgustavad sõnad meile.
Peame vaid mõistma nende tuuma.
Olge õnnistatud
ja aitäh, et tulite me saatesse jagades midagi väga olulist.
Aitäh selle võimaluse ja hoidke meid ikka palveis!
Tänan!
Tõlge: Anne-Ly Raukas