Työ vainotun seurakunnan keskuudessa ei ole helppoa.
Kukapa toivoisi elämää, jossa voi tulla siepatuksi tai heitetyksi vankilaan -
sen vuoksi, että on mukana auttamassa vainottuja kristittyjä.
Vainotut kristityt elävät jatkuvan paineen alaisina.
He ovat valmiit antamaan henkensä alttiiksi joka päivä.
Vieraanamme on Petr Jašek.
Toimit ICA:n eli kansainvälisen kristillisen yhdistyksen lähettiläänä.
Tervetuloa ohjelmaan!
Aivan aluksi, mikä on ICA?
Mikä on järjestönne tehtävä?
ICA tulee sanoista International Christian Association.
Se toimii eri maiden Marttyyrien ääni -toimistojen kattojärjestönä.
Järjestö auttaa vainottuja veljiä ja sisaria kautta maailman.
Työn aloitti Richard Wurmbrand vuonna 1967.
Se auttaa nyt kristittyjä lähes 70 maassa.
Toimit järjestön lähettiläänä.
Miten kauan olet toiminut lähettiläänä ja mikä on lähettilään tehtävä?
Lähettiläs valitaan joka kolmas vuosi.
Lähettilään tärkeimpiä tehtäviä -
on tukea Marttyyrien ääni -toimistojen työtä eri puolilla maailmaa, -
vaalia Richard Wurmbrandin perintöä, -
auttaa vainottuja veljiä ja sisaria -
sekä perustaa uusia toimistoja maihin, joissa niitä ei vielä ole.
Olemme nyt kuulleet tehtävästäsi. Esittelepä vielä lyhyesti taustaasi.
Olet tšekki. Missä ja milloin synnyit?
Millainen oli perheesi? Miten sinusta tuli kristitty?
Vartuin kristityssä perheessä kommunismin vainojen alla -
kommunistisessa Tšekkoslovakiassa.
Olen elänyt 26 vuotta kommunismin varjossa.
Pastorin ja kristityn poikana ei ollut aina helppoa.
Vartuin uskovassa perheessä -
ja annoin elämäni Kristukselle noin 15-vuotiaana.
Pian sen jälkeen meitä alettiin vainota ankarasti.
Vanhempani pidätettiin. Heitä kuulusteltiin.
Alussa isäni työskenteli viranomaisten hyväksymässä kirkossa, -
mutta hän jätti sen ja alkoi toimia yksinomaan maanalaisessa kirkossa -
ja kouluttaa opetuslapsia eri tunnustuskuntien nuorten parissa.
Eli kohtasit jo lapsuudessa kommunismin vainoja.
Muistan ajat, jolloin vainot olivat ankarimmat.
Meillä oli jollain lailla sisäistä iloa.
Tiesimme odottaa vainoja, ja kun ne tulivat, -
tilanne oli sellainen, että en voi sanoa nauttineemme niistä, -
mutta Herra antoi meille jatkuvasti iloa vaikeimpinakin aikoina.
Tilanne oli samanlainen kuin opetuslapsilla Ap. t. 5:41:ssä.
Kun heitä pahoinpideltiin ja vainottiin, heille oli etuoikeus -
kärsiä Kristuksen nimen tähden ja he iloitsivat siitä.
Tiedämme, että kommunismi on romahtanut.
Neuvostoliitto romahti.
Tšekin tasavalta sai vapauden, voi sanoa.
Vertailepa, millaista oli olla kristitty silloin ja millaista se on nyt.
Millaista on kristinusko nyt verrattuna kristinuskoon kommunismin aikana?
Kun maallemme koitti vapaus, se tuntui odottamattomalta ihmeeltä.
Heti vapauduttuamme kommunistisesta diktatuurista -
aloimme kysellä muista kristityistä, joita vainotaan.
Olen aina pitänyt suurena kunniana ja etuoikeutena -
palvella muita veljiä ja sisaria, joita edelleen vainotaan.
Monet luulivat, että kommunismin kaatumisen myötä vainot loppuvat, -
mutta kristittyjä vainotaan jatkuvasti yhä useammassa maassa.
Meillä on nyt vapaus, ja voimme auttaa muita ja evankelioida vapaasti.
Sanoisin, että maassamme on kenties enemmän vapautta kuin Suomessa.
Me pidämme sitä todellakin etuoikeutena, -
että vainoja kokeneet tšekkiläiset kristityt -
ja myös nuoremmat sukupolvet voivat nyt palvella muita, joita yhä vainotaan.
Se on kolikon toinen puoli.
Mutta mietitäänpä sitä, ovatko kristityt yhtä omistautuneita uskolle nyt -
verrattuna kommunismin aikakauteen.
Tietyssä mielessä Jeesus Kristus antaa vapauden, -
jollaista yksikään hallinto ei voi antaa eikä myöskään ottaa pois.
Koimme siis sisäistä vapautta kommunisminkin alla.
Mutta vapaus on hyvä asia siltäkin kantilta, -
että ihmiset voivat valita ― kuulla evankeliumin ja ottaa se vastaan.
Johdat Marttyyrien äänen työtä Tšekin tasavallassa.
Mitä järjestö tekee?
Melko pian, noin kolme vuotta kommunismin kaatumisen jälkeen -
vuonna 1992, kun maamme oli vielä Tšekkoslovakia, -
maahamme perustettiin Marttyyrien ääni.
Jo 1990-luvun alussa pystyimme jo auttamaan muita kristittyjä.
Itse esimerkiksi salakuljetin Raamattuja Iraniin, -
Algeriaan ja muualle.
Olin hyvin innoissani saadessani tehdä sitä samaa työtä, -
mitä lännen kristityt, mm. suomalaiset, olivat tehneet silloin, -
kun maamme oli kommunismin sorron alla.
Muistan, että tapasimme ensi kerran Afrikassa.
Työskentelit maakoordinaattorina USA:n Marttyyrien äänellä.
Silloin kun tapasimme Nigeriassa, -
toimin Afrikan-aluejohtajana USA:n Marttyyrien äänellä.
Se on sisarjärjestömme.
Valvoin siihen aikaan luultavasti -
lähemmäs kolmeasataa eri hanketta 27:ssä Afrikan maassa.
Niistä yksi oli tietenkin Nigeria ja toinen Sudan.
Olen käynyt Sudanissa lukuisia kertoja, kun se vielä oli yksi maa.
Autoimme vainottuja kristittyjä.
Etelä-Sudanin itsenäistyttyä olemme keskittyneet yksinomaan Sudaniin, -
erityisesti Nubavuorten eli Sinisen-Niilin alueeseen, -
missä kristittyjä vainotaan.
Työ vei minut sitten Khartumiin joulukuussa 2015.
Nyt siis tiedämme, -
että olet itse kokenut vainoa lapsuudessasi.
Mutta sitten jotain tapahtui, kun vierailit Sudanissa.
Jouduit vankilaan. Kohtasit siis vainoja jälleen.
Minulla oli etuoikeus kokea vainoa kommunismin alla, -
vaikkakin se oli erilaista kuin uskovien muslimimaissa kohtaama vaino.
Sitten minulla oli etuoikeus palvella vainottua seurakuntaa.
Mutta Herra antoi minulle etuoikeuden myös joutua vainotuksi -
veljiemme ja sisarten kanssa Sudanissa.
Matkani Sudaniin piti olla lyhyt rutiinivierailu.
Tarkoitus oli dokumentoida kristittyjen vainoja Sudanissa -
niin yksilön kuin koko yhteisön tasolla.
Tarkoituksesi oli siis haastatella Sudanin vainottuja -
salaisessa paikassa yöaikaan. Mutta tapahtui jotain yllättävää.
Osasin odottaa, että minua seurataan.
Siksi yleensä järjestimme tapaamiset meluisissa ravintoloissa, -
jotta keskustelujamme ei voitu äänittää.
Yleensä tapaamiset oli yöaikaan.
Autoin yhtä muslimitaustaista nuorta. Hän oli haavoittunut ja tarvitsi hoitoa.
Myös Sudanin viranomaisten tuhoa- missa kirkoissa voi käydä vain öisin.
Matkan lopussa oltuani Sudanissa neljä päivää -
minut pidätettiin lentokentällä. Minulla oli jo tarkastuskortti kädessä.
Tavallaan se oli iso yllätys.
Mitä sitten tapahtui? - Tietysti myöhästyin lennolta.
Minut vietiin salaisen poliisin päämajaan.
Minua kuulusteltiin liki 24 tuntia. Sieltä minut vietiin vankilaan -
neljäksi kuukaudeksi, minkä aikana salainen poliisi kuulusteli minua usein.
Syytteen ajaminen kesti toiset neljä kuukautta. Sitten alkoi oikeudenkäynti.
Kuulin syytteistäni oltuani vankilassa neljä kuukautta.
Silloin kuulin ensi kerran, että voin saada kuolemantuomion.
Kuolemantuomion.
Miten he todistivat sen, että olit tavannut vainottuja?
He olivat seuranneet minua yönäkökameran kanssa.
Heillä oli klassisia vihreitä kuvia, joka oli otettu yönäkökameralla.
Näin kuvat jo lentokentällä, kun minua oltiin pidättämässä.
Silloin aloin tajuta, että tilanne oli paljon vakavampi kuin olin odottanut.
Olin ollut monesti tarkastuksessa ennen lähtöä.
Oli tarkastettu esimerkiksi, ettei vie rahaa maasta.
Nähdessäni kuvat tajusin, että tilanne oli vakavampi kuin koskaan.
Et pystynyt sanomaan mitään puolustukseksesi.
Yritin parhaani mukaan olla paljastamatta mitään.
Ongelmana oli, että he pystyivät palauttamaan poistamaani sisältöä -
kameran muistikortilta ja tyhjältä ulkoiselta kovalevyltä, -
jota käytin kuvien siirtämiseen toisille henkilöille.
Ei uskoisi, mitä voi kaivaa esiin jopa tyhjennetyltä kovalevyltä.
Näitä salaisen poliisin esiin kaivamia materiaaleja -
käytettiin myöhemmin minua vastaan.
Olit siis vankilassa ja odotit kuolemantuomiota.
Mitä siinä tilanteessa ajattelit?
Ja oliko sinulla aavistusta, -
että tapaus tai tieto tapauksestasi -
oli jo levinnyt Sudanin ulkopuolelle?
Minulle ei ollut yllätys, että minua voidaan vainota -
ja minut voidaan laittaa vankilaan. Olin valmistellut muita siihen.
Rohkaisin heitä Kristuksen ja Paavalin sanoilla, että kaikki, jotka tahtovat -
elää jumalisesti Jeesuksessa Kristuksessa, joutuvat vainottaviksi.
En kysellyt Jumalalta: "Miksi?" vaan: "Kuinka kauan vielä?"
Arvelin, että tilanteeni tiedettäisiin kristillisessä maailmassa.
Monet rukoilivat puolestani, -
ja minä myös tunsin sen, että puolestani rukoiltiin.
Jouduin näet samaan selliin kuuden Isis-jäsenen kanssa.
Se oli vaikeinta koko koettelemuksessa.
Eivät kuulustelut. Olin saanut koulutuksen, miten käyttäytyä niissä.
Vanhempani kertoivat kuulusteluistaan kommunistisessa Tšekkoslovakiassa.
Vaikeinta oli se, kun jouduin yhdelle vangille suunniteltuun selliin -
kuuden Isis-taistelijan kanssa. He tulivat eri maista.
He olisivat ikänsä puolesta voineet olla lapsiani. Korkeasti koulutettuja.
He haastoivat kristillistä uskoani.
Samaan aikaan minulla oli kovat kärsimykset.
Olin vakavasti traumatisoitunut.
Kärsin aliravitsemuksesta.
Painoni putosi 25 kiloa kolmen ensimmäisen kuukauden aikana.
Kärsin myös vakavasta anemiasta.
Minulla oli sisäinen verenvuoto, ja menetin verestäni noin puolet.
Tunsit, että monet rukoilivat puolestasi, -
mutta oliko sinulle tullut siitä tietoa ulkopuolelta?
Tieto tuli myöhemmin. Minua ihmetytti eräs asia.
Minua hakattiin, kidutettiin ja pilkattiin.
En ikinä tiennyt, miltä suunnalta tulisi isku.
Sellitoverini pitivät kovaa meteliä.
Yövalo paloi kahteen asti.
Suureksi yllätyksekseni pystyin nukahtamaan joka ilta yhdeksältä.
Neljän kuukauden jälkeen sain lukea ensimmäiset kirjeet perheeltäni.
Vasta silloin tajusin, että monet rukoilivat puolestani -
ja nimenomaan klo 21―22 Sudanin aikaa.
Seurakuntamme jäsenillä on puhelinsovellus, -
joka hälytti tiettynä kellonaikana, -
ja ihmiset pysähtyivät hetkeksi rukoilemaan puolestani.
Sen ansiosta pystyin nukkumaan iltayhdeksästä aamuneljään -
sekä myös hiljentymään puoleksi tunniksi, -
ennen kuin muslimien ensimmäinen rukouskutsu soi.
Miten pärjäsit Isisiin kuuluvien sellitoveriesi kanssa?
He kielsivät minua puhumasta, paitsi silloin, kun he kysyivät minulta jotain.
Kyselin asiaa Herralta heikkoudessani ― fyysisessä ja emotionaalisessa.
Voin sanoa, kuten Paavali 2. Kor. 12:10:ssä, -
että kun olin heikko, Herra vahvisti minua.
Pystyin jopa kertomaan evankeliumin Isis-jäsenille.
Eräskin oli ollut Osama bin Ladenin henkilökohtainen vartija 12-vuotiaana.
Hän oli ollut mukana mestaamassa -
20 koptikristittyä ja yhden afrikkalaisen -
meren rannalla Libyassa helmikuussa 2015.
Hän uhkasi tappaa minutkin.
Kerroin heille evankeliumin ja rukoilin heidän puolestaan.
Pystyin myös osoittamaan heille Kristuksen rakkautta.
Herrahan kehotti kääntämään poskea, jos joku lyö.
Se ei tullut minulta luonnostani. Se en ollut minä, -
joka pystyi kääntämään poskea. Se oli Kristus minussa.
Rukoilin heidän puolestaan. Herra pelasti minut heidän kynsistään, -
juuri kun he olivat aikeissa kiduttaa minua vesikidutuksella.
Voisitko kertoa esimerkkejä, millaisia asioita he kyselivät?
He olivat tietysti ylpeitä siitä, että he olivat muslimeja.
Kerroin heille todistuksen nuoresta nigerialaisesta naisesta.
Hänen aviomiehensä oli mestattu hänen silmiensä edessä.
Nainen itse sai pahoja vammoja.
Hänenkin kurkkunsa oli yritetty viiltää auki, mutta hän jäi henkiin.
Kun kerroin heille tapauksesta, -
yllätyksekseni he alkoivat kesken kertomukseni nauraa -
ja juhlia nigerialaisen "vääräuskoisen" kuolemaa.
Radikaalin islamin kanssa tekemisissä oleminen on hengellistä sotaa.
Pystyin kertomaan evankeliumin. He kysyivät, mitä kristityn pitää tehdä.
Vastasin, ettei meidän kristittyjen tarvitse ansaita pelastusta.
Jos luulee voivansa ansaita pelastuksen, erehtyy pahasti.
Meille riittää usko, että Jeesus kuoli syntiemme tähden -
ja siksi synnit voi saada anteeksi.
Lisäksi Herra Jeesus kuoli vapahtaakseen meidät synnistä.
Se poikkeaa islamista täysin.
Mikä oli heidän vastauksensa?
Huomasitko, tapahtuiko heidän asenteessaan muutosta?
En osaa kertoa, mitä heidän mielessään liikkui, -
mutta monesti he menivät hiljaisiksi -
ja vain kuuntelivat, kun kerroin evankeliumia.
Rukoilen heidän puolestaan edelleen.
Pyydän myös katsojianne rukoilemaan -
näiden kuuden Isis-jäsenen puolesta.
Jeesus käski rakastaa vihamiehiämme.
Kristinusko on ainoa uskonto, joka opettaa rakastamaan vihollisia.
Rohkaisen suomalaisia kristittyjä rukoilemaan vainottujen puolesta.
Tiedäthän, Richard Wurmbrandia -
hakattiin ja kidutettiin hyvin julmasti vankilassa Romaniassa.
Hänen jalanpohjansa hakattiin niin pahasti, -
ettei hän koskaan enää voinut käyttää kenkiä. Hän käveli tohveleilla.
Hän sanoi: "Samalla kun jalanpohjiani hakattiin, huusin suullani."
Me lännessä, vapaissa maissa, voimme nyt olla ääni niille, -
joilla ei ole ääntä.
Voimme huutaa niiden puolesta, joiden ääni ei kuulu.
Se on hieno mahdollisuus meille kristittyinä.
Olit tässä vaiheessa ollut vankilassa neljä kuukautta. Mitä sitten tapahtui?
Jossain vaiheessa pääsit pois Isis-taistelijoiden sellistä.
Vapauduin juuri, kun Isis-miehet olivat aikeissa antaa minulle vesikidutusta.
Minusta tuntui kuin Danielista leijonien luolasta vapautuessaan.
Sillä erotuksella, että Herra sulki leijonien suut.
Kun minut haettiin sellistä, miehet tuijottivat minua suut auki.
He eivät voineet uskoa, että minut vietiin pois -
eivätkä he voineet kiduttaa minua.
Sinut vietiin vielä pahempaan vankilaan.
Jouduin eristysselliin. Minua rangaistiin, -
vaikka rangaistuksen olisi pitänyt tulla heille.
Eristyssellissä jopa vartijat kiduttivat minua.
He päästivät jääkylmää ilmaa selliini koko yön.
Ensimmäiset kuukaudet olin hyvin itsekäs. Ajattelin vain vapautumista.
Mutta Herra avasi hengelliset silmäni tässä uudessa vankilassa.
Johdin 12 eritrealaista pakolaista Kristuksen luo.
Pyhä Henki johdatti minut kertomaan heille evankeliumin.
Seuraavana aamuna heidät siirrettiin. En enää nähnyt heitä.
Sen jälkeen aloin evankelioida vankilassa.
Minua rangaistiin taas, sillä muslimeja ei saa evankelioida vankilassa -
sen enempää kuin ulkopuolellakaan. Minut laitettiin eristysselliin.
Silloin Herra valmisti minulle jotakin uutta.
Mitä tapahtui? Sinulla on tässä pöydällä Raamattu, -
jonka sait myöhemmin vankilassa ollessasi.
Olin ollut viisi kuukautta ilman Raamattua.
Tšekin tasavallan lähetystön virkailija toi minulle tämän Raamatun.
En voinut uskoa silmiäni. Minulla oli kova Jumalan Sanan nälkä.
Aloin lukea sitä heti. Luin Raamatun kokonaan läpi kolmessa viikossa.
Olin ihmeissäni, kuinka Pyhä Henki antoi ilmestystä ja avasi -
Jumalan Sanaa aivan uudesta näkökulmasta.
Pystyin kenenkään huomaamatta kirjoittamaan ajatuksia myös ylös.
Ihmettelin, miksi minulla on tämä etuoikeus.
Ajattele, ettei ole mitään muuta tekemistä kuin lukea Raamattua.
Suosittelen sitä lämpimästi suomalaisillekin edes kerran.
Lue Raamattua intensiivisesti.
Sain vastauksen kolme kuukautta myöhemmin.
Minut siirrettiin taas uuteen vankilaan, koska oikeudenkäynti alkoi.
Se kesti puoli vuotta. Minut tuomittiin elinkautiseen.
Kaksi sudanilaista veljeä saivat 12 vuoden tuomiot.
Meidät siirrettiin al-Hudan vankilaan. Siellä oli monta moskeijaa -
ja yksi pieni kappeli vangeille, jotka eivät olleet muslimeja.
Puolen vuoden ajan sain pitää näitä vankilasaarnoja, -
jotka Herra oli antanut minulle jo ennalta.
Monet toivottomat, epätoivoiset ja tämän maailman unohtamat -
kokivat, kuinka evankeliumi muutti heidän elämänsä täysin.
Siihen aikaan lakkasimme murehtimasta, -
kauanko vankeus kestää. Tiesimme, että Herra hallitsee kaikkea.
Herralla oli kädessään selliemme avaimet.
Ne kuusi kuukautta olivat elämäni parhaat.
En ole ikinä nähnyt niin paljon uskoontuloja -
kuin vankilan kappelissa saarnatessani.
Rohkaisisinkin katsojianne -
rukoilemaan etenkin vankiloissa olevien veljien ja sisarten puolessa.
Apostoli Paavali antaa hyvän neuvon, miten meidän tulisi rukoilla.
Hän kehotti Ef. 6:18―20:ssa rukoilemaan puolestaan, -
että Herra antaisi hänelle oikeat sanat ja rohkeuden julistaa evankeliumia.
Hän sanoo olevansa evankeliumin lähettiläs kahleissa.
Mekin olimme monesti kahleissa.
Paavali sanoo 2. Tim. 2:9:ssä -
olevansa kahleissa kuin rikollinen ― kuten mekin ―
mutta Jumalan Sana ei ole kahlehdittu.
Viimeisen puolen vuoden ajan tiesit ainakin jollain lailla, -
että kotimaasi sekä myös kansainvälinen yhteisö -
yrittävät saada sinut vapaaksi.
Monet kristityt rukoilivat puolestani. Olin silloin jo saanut perheeni kirjeet.
Lähes puoli miljoonaa kristittyä allekirjoitti vetoomuksen, -
jonka oli laatinut CitizenGO-järjestö.
Myös monet suomalaiset kristityt lähettivät minulle rohkaisukirjeitä -
tai protestikortteja eri lähetystöihin, Sudanin lähetystöihin maailmalla.
Vankeuteni aikana lähetettiin luultavasti satojatuhansia kirjeitä.
Myös Euroopan parlamentti antoi päätöslauselman, -
jossa vaadittiin vapauttamistamme.
Siihen aikaan pystyimme hieman seuraamaan tapahtumia ulkopuolella.
Vaikka tiesimme, että Herra hallitsee kaikkea -
ja Hän on se, joka järjestelee kaikki asiat, -
kun näimme, että kristityt yhdessä rukoilivat ja paastosivat puolestamme-
sekä tukivat meitä, se rohkaisi meitä valtavasti.
Uskonkin, että jokainen vanki kuulee ennemmin tai myöhemmin, -
että veljet ja sisaret maailmalla rukoilevat hänen puolestaan.
Jos he kuulevat siitä vankilassa, se rohkaisee heitä valtavasti.
Varmastikin ainakin näin jälkeenpäin tuntuu hyvältä, -
että Jumala toimi vankilassa voimallisesti -
ja veti kauttasi niin monia pelastukseen.
Myös vankilan ulkopuolella -
Jumala teki työtä, jotta pääset vapaaksi vankilasta.
Meillä on vielä pari minuuttia ohjelmaa jäljellä.
Mitä nyt ajattelet vankila-ajastasi? Olet vapaa.
Mitä erityisesti opit näiden kuukausien aikana vankilassa?
Opin vankilassa monia asioita.
Jes. 48:10: "olen sinua sulattanut, [...] koetellut kärsimyksen pätsissä."
Sen lisäksi, että tajuaa, mitkä asiat elämässä vaativat korjaamista -
tai muuttamista, -
tajuaa, että olisi pitänyt tehdä monta hyvää asiaa mutta jätti tekemättä.
Pyhä Henki näytti minulle henkilökohtaisesti, -
että olin luvannut monille pitäväni heidät rukouksissani, -
mutta en ollut siinä uskollinen.
Päätin vankilassa, että vapauduttuani rohkaisen kristittyjä -
rukoilemaan veljien ja sisarten puolesta.
Jumala on kaikkivaltias, kaikkitietävä ja kaikkialla läsnä.
Hän voisi auttaa vainottuja, mutta Hän on yhteyden Jumala.
Hän haluaa kuulla meiltä. Siksi rohkaisen kristittyjä rukoilemaan -
vainottujen puolesta. Joskus kysytään, kuinka valmistautua vainoihin.
Minulla on yksinkertainen neuvo. Pysykää Kristuksessa.
Se tarkoittaa pysymistä Hänen Sanassaan, seurakunnassaan -
ja rukouksissa läheisessä suhteessa Jumalan kanssa.
Silloin meidän ei tarvitse olla huolissamme vainoista, -
joita saatamme kohdata. Jos haluamme seurata Kristusta, -
joudumme vainottaviksi. Niin Sana sanoo.
Herra on luvannut antaa voiman kestää vainot.
Koitko olevasi lähempänä Jumalaa vankilassa kuin nyt vapaana?
Ehdottomasti. Tunsin Herran läsnäolon -
hyvin elävästi ja, voi sanoa, fyysisesti.
Se on jotakin, mitä nyt ehkä kaipaan. Kaipaan aikaa lukea Raamattua.
On erittäin hyvä asia avata elämämme -
Jumalan Sanalle ja Pyhän Hengen työlle.
Kiitos, Petr. Oli hyvin mielenkiintoista kuulla kokemuksistasi.
Se myös haastaa meitä.
Vapaana unohdamme helposti, millainen etuoikeus se on.
Jos menetämme vapauden, vasta sitten tajuamme sen.
Kiitos, että sain kertoa todistukseni suomalaisille katsojille -
ja Marttyyrien äänen tukijoille.
Osaat suomea. Kiitos, Petr. Jumalan siunausta sinulle -
työhösi järjestömme lähettiläänä. Siunausta!
Suomennos: Marianne Tenetz