MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tagakiusatud koguduse elu pole kerge.
Kes meist ikka sooviks elu,
kus meid võidaks röövida või panna vangi,
kuna oleme otsustanud aidata tagakiusatud kristlasi.
Tagakiusatud kristlased elavad pideva surve all,
aga nad on valmis elama elu, mis on iga päev kaalul.
Minu tänaseks saatekülaliseks on Peter Jašek.
Te olete ICA ehk Rahvusvahelise Kristlaste Assotsiatsiooni saadik.
Tere tulemast me saatesse!
Mida ICA täpsemalt teeb
ehk mida te organisatsioon endast kujutab?
ICA ehk Rahvusvaheline Kristlaste Assotsiatsioon
on otsekui vihmavarjuks või katteks teenistustele nimega Märtrite hääl
ja me aitame oma tagakiusatud usuõdesid-vendi
üle maailma.
ICA sai rajatud Richard Wurmbrandi poolt 1967. a.
ja see aitab kristlasi pea 70 erineval maal.
Te olete ICA saadik.
Kui kaua te olete seda olnud ja mida te saadikuna teete?
ICA saadik valitakse 3 aastaks
ja tema peamine ülesanne
on julgustada Märtrite Hääl teenistusi üle maailma,
et kanda edasi Richard Wurmbrandi pärandit
aitamaks tagakiusatud kristlasi.
Ühtlasi aga ka alustada teenistusi uutes maades,
kus pole veel sellist misjoniorganisatsiooni.
Teame nüüd, millega te tegelete,
aga tahaksime lühidalt teada ka te taustast.
Te olete rahvuselt tšehh.
Kus ja millal te sündisite, millisesse perekonda
ja kuidas teist kristlane sai?
Ma kasvasin üles kristlikus peres
kommunistliku režiimi all olevas Tšehhoslovakkias.
Olen elanud 26 aastat oma elust kommunistliku režiimi all.
Olla pastori poeg ja kristlane polnud kerge.
Ja kuigi ma kasvasin kristlikus peres,
andsin ma oma elu Jeesusele, kui olin 15-aastane.
Üsna peagi peale seda algas ka tagakius.
Mu vanemad arreteeriti ja viidi ülekuulamisele.
Ja kuigi mu isa töötas ametlikult lubatud kirikus,
jättis ta selle mingi hetk maha
ja hakkas tegutsema ainuüksi põrandaaluses koguduses,
juhtides ja jüngerdades noori erinevatest konfessioonidest.
Nii et te kogesite juba lapsepõlves kommunistide tagakiusu?
Jaa, mäletan küll neid kõige raskemaid aegu.
Ühtpidi olime siiski täidetud rõõmuga.
Me ootasime tagakiusu ja kui see siis tuli,
oli see ühtpidi aeg, mida me küll ei nautinud,
aga kus Jumal andis meile siiski rõõmu
keset kõige raskemaid aegu.
See on sama nagu apostlitega Apostlite tegudes 5:41,
kes pidasid peksa saamist ja tagakiusu
eesõiguseks kannatada Kristuse nime pärast
ja nad rõõmustasid selle üle.
Samas me teame, et nii kommunism kui Nõukogude Liit kukkusid kokku
ja Tšehhoslovakkia sai vabaks.
Kui võrrelda praegust ja tolleaegset aega
kristlikust aspektist vaadatuna,
siis kuidas te näete kristlust täna ja kommunismi ajal?
Meie jaoks oli vabaks saamine ime, mida me ei osanud oodata.
Kohe peale seda, kui vabanesime kommunistliku režiimi alt,
hakkasime seisma kristlaste eest, keda endiselt taga kiusati.
Pidasin seda alati suureks auks ja eesõiguseks
teenida teisi tagakiusatud usukaaslasi.
Paljud arvasid,
et ühes kommunismi langemisega lõppes ka tagakius,
samas kui maade arv, kus kristlasi taga kiusatakse,
on pidevalt kasvamas.
Meil on täna vabadus
ja me saame aidata teisi ning jagada evangeeliumi.
Ütleksin, et meil on täna Tšehhis ehk isegi rohkem vabadust
kui võib-olla Soomes.
Kuid see on tõeline eesõigus,
et kristlased, kes on ise kogenud tagakiusu
või ka noorem põlvkond
saavad täna teenida neid, keda endiselt taga kiusatakse.
See on üks pool medalist.
Kuid küsiksin, kas tänased kristlased on sama pühendunud oma usule,
kui kommunismi ajal?
Ühtpidi annab Jeesus meile vabaduse,
mida ükski riigikord ega valitsus ei saa sulle anda või sinult võtta.
Nii et isegi, et elasime kommunismi ajastul,
kogesime me seesmist vabadust.
Samas aga on ka tore olla vaba.
Inimestel on vabadus valida ning kuulda evangeeliumi
ja ka reageerida sellele.
Te juhite ka Märtrite Häält Tšehhis.
Mida te organisatsioon teeb?
Lühidalt öeldes,
siis 3 aastat peale kommunismi langemist 1992. a.
mil olime tol ajal veel Tšehhoslovakkia,
saime samuti rajada Märtrite Hääl organisatsiooni.
Saime juba 90'ndate alguses aidata teisi kristlasi.
Smuugeldasin Piibleid Iraani, Alžeeriasse ja teistesse maadesse.
Võite vaid ette kujutada,
kui põnev see oli mu jaoks teha seda sama,
mida teised kristlased lääneriikidest - sh Soomest,
tegid ajal, mil Tšehhi elas kommunistliku režiimi all.
Mäletan, et me kohtusime esimest korda Aafrikas,
kui töötasite USA Märtrite Hääle koordinaatorina.
Ajal, mil kohtusime Nigeerias,
olin ma USA Märtrite Hääle Aafrika regioonidirektor.
Tegelesin pea 300 erineva projektiga 27 erinevas Aafrika riigis.
See puudutas siis ka Nigeeriat ja Sudaani.
Külastasin Sudaani mitmeid kordi veel siis, kui see kõik oli üks maa
ja me aitasime sealseid tagakiusatud kristlasi.
Kui aga Lõuna-Sudaan riigist lahku lõi,
keskendusime rohkem Põhja-Sudaanile
ja teatud sealsetele aladele, kus kristlasi taga kiusatakse.
See viiski mind ka Hartumisse 2015. a. detsembris.
Teame nüüd, et kogesite lapsepõlves ka ise tagakiusu,
aga midagi juhtus,
kui külastasite Sudaani ja sattusite vanglasse.
Seal kogesite uuesti tagakiusu.
Rääkige sellest.
Tagakiusu kogemine kommunismi ajal oli minu jaoks suureks eesõiguseks,
kuigi see erines tagakiusust,
mida kristlased kogevad moslemimaades.
Siis oli mul eesõigus teenida tagakiusatud kogudust,
aga Jumal andis mulle eesõiguse
kogeda tagakiusu ka koos Sudaani kristlastega.
Mu tollekordne reis Sudaani oli lühike ja rutiinne,
et dokumenteerida Sudaanis toimuvat kristlaste tagakiusu
Kas isiklikul või koguduse tasandil.
Nii et te läksite sinna,
et intervjueerida salaja ja õhtusel ajal tagakiusatud kristlasi,
kuid teie üllatuseks juhtus midagi.
Ma ühtpidi kahtlustasin, et mind võidakse jälgida.
Seetõttu toimusid me kohtumised ka lärmakates restoranides,
kus keegi ei saanud me vestlusi salvestada.
Enamus mu kohtumisi toimusid õhtusel/öisel ajal.
Eriti siis, kui kohtusin ühe noore, vigastatud moslemiga,
kes vajas meditsiinilist abi.
Või külastades kogudusi,
mis olid lammutatud Sudaani võimude poolt.
Kõik see pidi toimuma õhtuti/öösiti.
Olles tundnud 4 päeva pärast, et mu töö on tehtud,
arreteeriti mind lennujaamas vahetult enne lennukile minekut.
Mis oli selles mõttes suur üllatus.
Mis siis edasi sai, kui salateenistus teid kinni võttis?
Loomulikult jäin ma oma lennust maha
ja mind viidi salateenistuse peakorterisse,
kus mind kuulati üle pea 24 tundi.
Seejärel aga pandi mind vangi.
Salateenistus kuulas mind esimese 4 kuu jooksul pidevalt üle
ja järgmised 4 kuud istusin süüdistuskahtlusega kinni.
Kohtuprotsess sai alguse
ja mind viidi juba 4 kuu pärast kohtunike ette.
Kuulsin, milles kõiges mind süüdistatakse
ja ma kuulsin ka esimest korda, et mind ootab ees surmanuhtlus.
Surmanuhtlus?
Kuidas nad tõestasid,
et olite kohtunud nende tagakiusatud kristlastega?
Nad jälgisid mind öökaameratega,
mis salvestavad neid klassikalisi hallikaid-rohekaid fotosid.
Nähes neid fotosid lennujaamas, kus mind arreteeriti,
mõistsin, et olukord on palju tõsisem, kui olin arvanud.
Mind oli küll ka varasemalt
enne äralende lennujaamas kontrollitud,
ega ma ei kanna endaga midagi ebaseaduslikku kaasas.
Kui aga neid fotosid nägin, mõistsin, et asjad on tõsisemad kui eales varem
Nii et teil polnud muud öelda, kui "Olen süüdi."?
Ei. Püüdsin mitte paljastada nii palju, kui võinuks.
Probleem oli selles,
et nad said taastada teatud asju mu kaamera kustutatud mälukaardilt
ja tühjalt väliselt kõvakettalt, mida alati kotis kandsin
ja mida kasutasin fotode edastamiseks, kui tarvis.
Kuid me ei kujuta isegi ette,
mida kõike annab me tühjalt kõvakettalt välja kaevata.
Nii et kõik seda, mille salapolitsei sealt üles noppis,
kasutati hiljem minu vastu.
Nii et te olite vanglas ja ootasite surmanuhtlust.
Mida te sellel ajal mõtlesite?
Ja oli teil ka aimu,
et info teie kohtuprotsessist oli jõudnud juba väljapoole Sudaani?
See polnud ühtpidi üllatus,
et mind võidakse süüdi mõista ja vangi panna.
Olin alati teisi selleks ette valmistanud,
julgustades neid paljude Kristuse või Pauluse sõnadega,
et kes iganes tahab elada jumalakartlikku elu Jeesuses,
saab kogema ka tagakiusu.
Seetõttu ei küsinud ma ka Jumalalt: "Miks see nüüd minuga juhtus?"
Mu küsimus oli pigem, kui kaua sellega läheb?
Võisin küll arvata, et mu olukord saab kristlikes ringkondades teatavaks
ja paljud palvetasid mu eest.
Ma lausa kogesin palvete mõju.
Mind pandi ühte kongi kuue ISIS'e liikmega,
mis oli kõige raskem aeg mu jaoks.
Mitte ülekuulamised polnud rasked,
sest mind oli lausa koolitatud, kuidas neil käituda.
Ühtlasi olin kuulnud oma vanemateltki, kuidas nad ülekuulamistel käitusid,
kui salapolitsei neid kommunistliku Tšehhoslovakkia ajal
üle kuulas.
Mis aga oli raske, oli see, et pidin viibima 1-inimese kongis
kuue ISIS'e võitlejaga erinevatelt maadelt.
Tegu oli noorte meestega, kes võinuks olla mu enda lapsed.
Kõrgesti haritud noored,
kes seadsid mu kristliku usu kahtluse alla.
Samas kannatasin ka kogu olukorra traumaatilisuse tõttu
ja alatoitumise tõttu, kaotades vanglas 3 kuuga 25 kg.
Samas kannatasin ka aneemia all, mis põhjustas sisemist verejooksu
ja mille tulemusena kaotasin sisuliselt poole oma verest.
Kogesite, et paljud palvetavad te eest,
aga oli teil ka infot selle kohta?
Info tuli hiljem.
Samas aga olin üllatunud,
et keset olukorda, kus mind peksti, piinati ja pilgati
ja ma kunagi ei teadnud, kust järgmine hoop tuleb,
siis igakord, kui kell sai 21.00,
siis seal lärmakas kongis, kus nö ööelu võis kesta hommikul 2'ni,
suutsin ma enesegi üllatuseks jääda igal õhtul k 21.00 magama.
Alles 4 kuud hiljem, kui sain kätte pere poolt saadetud esimesed kirjad,
sain teada, et paljud palvetasid mu eest
ja paljud tegid seda just vahemikus 21.00-22.00
Sudaani aja järgi.
Me kogudusel oli lausa mingi rakendus telefonidele,
mis tuletas rahvale meelde palvetada mu eest.
Nii et, kus iganes keegi ka oli - nad lõpetasid oma tegevuse
ja hakkasid palvetama mu eest.
See aga tingis selle,
et sain rahulikult magada vahemikus 21.00-4.00.
Ühtlasi jäi mul pool tundi aega omada vaikset palveaega,
enne kui 4.30 algas moslemite esimene palveaeg.
Kuidas te nende ISIS'e meestega toime tulite?
Ma ei tohtinud rääkida, kui oleksin seda soovinud.
Sain rääkida vaid selleks, et vastata nende küsimustele.
Nii palusin Jumalalt jõudu
keset oma füüsilist ja emotsionaalset nõrkust.
Nii nagu Pauluski Piiblis ütleb:
"Kui ma olen nõder, siis ma olen vägev."
Nii olin minagi tugev Jumalas
ja sain ISIS'e meestega isegi evangeeliumi jagada.
Nende seas oli üks mees,
kes oli 12-aastaselt olnud Osama bin Ladeni turvamees.
Ühtlasi oli ta osalenud 20 egiptlase ja ühe aafriklase tapmises
Liibüa kallastel 2015. aastal.
See sama vend ähvardas mindki,
aga lisaks sellele,
et sain talle vastates jagada evangeelumi,
sain ma ka palvetada nende eest.
Sain sõna otseses mõttes peegeldada neile Jumala armastust
nõnda nagu Jeesus ütles:
"Kui keegi lööb sind ühele põsele, pööra talle ka teine."
See poleks mu tavapärane loomus, mistõttu võin öelda,
et see polnud mina, kes suutis neile teise põse pöörata,
vaid Kristus minu kaudu.
Ma palvetasin nende meeste eest ja Jumal päästis mu nende seast
just siis, kui nad olid valmis hakkama mind piinama.
Saaksite ehk tuua mõne näite, milliseid küsimusi nad esitasid?
Otse loomulikult olid nad väga uhked islamiusu üle,
aga mul oli võimalus jagada neile ühest noorest Nigeeria naisest,
kes nägi pealt oma mehe pea maha löömist.
Ta ise sai samuti viga
ja tedagi taheti tappa läbi kõri läbilõikamise,
aga ta jäi siiski ellu.
Jagades seda lugu nende ISIS'e meestega
segasid nad vahele ja hakkasid naerma,
otsekui tähistades selle nigeerlase surma,
keda nad pidasid usust taganejaks.
Seepeale mõistsin ka, et tegeledes radikaalse islamiga,
tegeled teatud sorti vaimse sõjapidamisega.
Aga ma sain jagada neile ka evangeeliumi
ja nad küsisid, mida me kristlastena tegema peame?
Ütlesin, et me ei pea oma päästet välja teenima.
Veelgi enam - kes arvab, et ta on oma pääste ära teeninud,
eksib rängalt.
Me peame uskuma, et Jeesus suri meie pattude eest
ja tänu sellele on me patud andeks antud.
Aga mitte ainult seda.
Jeesus suri ka selle eest, et kinkida meile vabadus patust
ja see erineb totaalselt islamist.
Milline aga oli nende reageering?
Kas tajusite, et midagi on toimumas ka nende mõttemaailmas?
Ma ei tea, mis nende mõtteis toimus,
aga nad jäid mitmeid kordi vaikseks, kui nendega evangeeliumi jagasin.
Nii palvetan veel tänagi nende eest
ja kutsuks üles kõiki vaatajaidki palvetama nende 6 ISIS'e mehe eest,
kellega ma vangikongi jagasin.
Jeesus käskis meil armastada oma vaenlasi.
Kristlus muide on ainus usund,
mis õpetab oma järglasi armastama oma vaenlasi.
Nii tahaksin julgustada ka siinseid kristlasi
palvetama meie tagakiusatud usukaaslaste eest.
Richard Wumbrandt
peksti Rumeenia vanglas julmalt läbi ja teda piinati.
Tema jalgu peksti nii julmalt,
et ta ei saanud elu lõpuni tavaliste kingadega käia,
vaid ta pidi kandma otsatorgatavaid jalanõusid.
Aga ta ütles:
"Ajal, mil mu jalgu julmalt peksti, kuulutas mu keel Jumalast."
Meie, kes me elame täna vabas läänemaailmas,
saame olla hääleks nende inimeste eest,
kelle hääl pole kuuldav.
Meie kui kristlaste jaoks on see võrratu võimalus.
Te vangistus jätkus peale 4 kuud.
Mis selle aja jooksul toimus?
Te polnud ju koguaeg nende 6 ISIS'e mehega.
Mind vabastati nende kongist sel samal hetkel,
kui nad olid valmis hakkama piinama ja "uputama" mind WC potti.
Tundsin end samamoodi nagu Taavet, kui ta lõvide august pääses.
Ainus erinevus oli see,
et kui Taaveti loos sulges Jumal lõvide suud,
siis minu loos, kui lahkusin kongist, olid ISIS'e vendade suud ammuli.
Nad ei suutnud uskuda, et mind nende juurest ära viiakse
ja nad ei saagi mind piinata.
Kas teid viidi siis suuremasse vanglasse?
Mind viidi karistuseks üksikkongi, kuigi nemad väärinuks karistust.
Samas kogesin üksikkongis vangivalvurite poolset piinamist,
kui nad lasid öö läbi puhuda jääkülmal õhul mu kongi.
Esimesed 4 kuud vanglas olin väga isekas.
Mu ainus eesmärk oli saada vabaks ja naaseda oma pere juurde.
Jumal aga avas mu vaimulikud silmad ja järgmisse vanglasse minnes
sain juhtida 12 põgenikku Jeesuse juurde.
Kogesin Püha Vaimu juhtimist jagada nendega evangeeliumi.
Nad viidid järgmisel päeval üle teise vanglasse
ja ma ei näinud neid enam kunagi,
aga sellest hetkest alates
hakkasin vanglas evangeeliumi jagama.
Sain selle eest muidugi karistada, sest see on ebaseaduslik
jagada vanglas moslemitele evangeeliumi.
Nõnda nagu see on ebaseaduslik väljaspool vanglatki.
Mind pandi üksikkongi,
aga samas oli see aeg, kus Jumal valmistas midagi uut mu jaoks.
Mis edasi sai?
Teil on täna kaasas Piibel, mille saite seal vangis olles.
Olin olnud vangis 5 kuud ilma Piiblita,
kuniks Tšehhi konsul tõi mulle Piibli.
Ma ei suutnud uskuda oma silmi
ja olin nii näljane Jumala Sõna järele,
et lugesin Piibli 3 nädalaga kaanest kaaneni läbi.
Olin hämmingus, kuidas Püha Vaim ilmutas ja avas mulle Pühakirja
täiesti teisest vaatenurgast.
Õnneks sain salaja teha ka märkmeid neist imelistest mõtetest.
Mõtlesin: "Jumal, millest küll mulle selline imeline eesõigus?"
Kujutage ette, et te ei pea päevi ega nädalaid tegema muud,
kui vaid lugema Piiblit.
Soovitan seda kõigile kasvõi vähemalt korra,
et hakata intensiivselt Piiblit lugema.
Järgmine vastus saabus 3 kuu pärast,
kui mind viidi üle teise vanglasse.
Meie kohtuprotsess kestis 6 kuud,
mille käigus arutati mu suhtes eluaegset vanglakaristust Sudaanis.
Mu usuvendadele aga taheti määrata 12 aastat vanglakaristust.
Meid viidi ühte teise vanglasse,
kus moslemitest vangide jaoks oli palju mošeesid,
aga seal oli ka väike kabel mittemoslemitele.
Nii sain 6 kuu jooksul pidada jutlusi,
mille Jumal oli mulle juba varem andnud.
Nägin paljusid inimesi,
kes olid täiesti lootusetud ja meeleheitel
ning unustatud selle maailma poolt,
kuid kelle elu sai muudetud evangeeliumi poolt.
Olgu siinkohal öeldud,
et seal olles lõpetasime ka muretsemise selle pärast,
kauakse me sinna jääma peame,
sest me teadsime, et Jumalal on kontroll kõige üle
ja Jumal oli see, kelle käes olid meie kongi võtmed.
Need 6 kuud seal vanglas olid mu elu parimad 6 kuud.
Ma pole eales näinud nii paljusid inimesi
võtmas vastu Jeesust
tänu mu 6 kuusele jutlustamisele seal vangla kabelis.
Seetõttu tahangi julgustada kõiki selle saate vaatajaid
palvetama me tagakiusatud ja vangistatud usukaaslaste eest.
Paulus andis meile väga hea juhise, kuidas nende eest palvetada.
See on kirjas Efeslastele 6:18-20.
Ta ütleb seal: "Paluge mu eest, et Jumal annaks mulle õigeid sõnu
ja julgust kuulutada julgelt evangeeliumi."
Ta ütles, et ta on ahelais evangeeliumi saadik.
Meiegi olime seal vanglas mitmeid kordi ahelais,
aga Paulus ütleb Piiblis:
"Isegi, kui olen kurjategijana ahelais..."
Me olime seda sama.
"...siis Jumala Sõna ei ole ahelais."
Need viimased kuud, mis te seal vanglas olite,
te juba teadsite, et te riik, aga ka rahvusvaheline kogukond
tegutseb selle nimel, et saada teid vanglast välja.
Paljud kristlased palvetasid mu eest.
Teadsin oma pere kaudu,
et pea pool miljonit kristlast olid andnud internetis allkirja
minu vabastamis-avaldusele, mille üks MTÜ oli esitanud.
Paljud kristlased, sh soomlased, saatsid mulle julgustavaid kirju
või protestikirju erinevatele saatkondadele Sudaanis.
Neid kirju oli eeldavasti sadu tuhandeid.
Ühtlasi andis ka Euroopa Parlament välja resolutsiooni,
millega nõudis meie vabastamist.
Kuna saime tookord õige pisut jälgida, mis toimub väljaspool vanglat,
siis võin öelda, et isegi, et me teadsime,
et Jumalal on kontroll kõige üle ja Ta on kõike korraldamas,
siis näha kristlasi ühtses palves ja paastus meie eest
ning toetamas meid,
see oli meie jaoks tohutu julgustus.
Usun, et iga vangistatu saab varem või hiljem teada,
et ta usukaaslased üle maailma palvetavad ta eest.
Sellest kuulmine aga
on neile vanglas olles suurimaks julgustuseks.
See on kindlasti võrratu teadmine te jaoks,
et Jumal kasutas teid seal vanglas väga võimsal moel,
et päästa paljusid.
Ja samas Jumal tegutses ka väljaspool vangla müüre,
et saada teid vanglast vabaks.
Meil on veel vaid pisut aega jäänud.
Te olete täna vaba,
aga mida te nende vangla-kuude jooksul
kõige enam õppisite?
Õppisin seal palju erinevaid asju.
Jesaja 48:10 on öeldud:
"Vaata, ma olen sind sulatanud...
ma olen sind proovinud viletsuse ahjus."
Küsimus pole vaid mõistmises, mis su elus on valesti
ja mida parandama või muutma peaks.
Aga sa mõistad ka kõike seda head,
mida pidanuksid tegema, aga ei teinud.
Püha Vaim manitses mind paljude kordade eest,
kus keegi oli palunud eestpalvet
ja ma olin öelnud: "Hoian sind oma palvetes.",
samas kui ma ei teinud seda pidevalt.
Nii otsustasin ka, et kui vabanen vanglast,
tahan julgustada kõiki kristlasi
palvetama oma vangis olevate usukaaslaste eest.
Jah, me teenime kõikväelist, kõiketeadvat ja kõikjal viibivat Jumalat
kes võiks vabalt ka üksi neid tagakiusatud kristlasi aidata.
Aga Ta on osaduse Jumal, kes igatseb kuulda meid.
Seetõttu tahan ka
julgustada kristlasi palvetama oma tagakiusatud usukaaslaste eest.
Mu käest küsitakse vahel,
kuidas nad peaks valmistuma tagakiusuks?
Mu nõuanne on väga lihtne - lihtsalt jää Kristusesse,
mis tähendab jäämist Tema Sõnasse, kogudusse ja ka palvetesse.
See tähendab lähedast suhet Jumalaga.
Kui seda kõike teeme,
ei pea me ka muretsema võimaliku tagakiusu pärast.
Kui tahame järgida Kristust,
siis vastavalt Ta enda sõnadele saame me kogema tagakiusu,
aga ühtlasi on Ta tõotanud anda meile jõudu,
et minna sellest võidukalt läbi.
Kas kogesite vanglas olles lähedasemat suhet Kristusega,
kui nüüd, vanglast väljas olles?
Absoluutselt!
Issanda ligiolu oli nii reaalselt, lausa füüsiliselt kogetav.
Tunnen sellest ehk täna isegi puudust.
Ka vabast ajast, et lugeda Piiblit.
See on nii imeline,
kui avame oma elud Jumala Sõnale ja Püha Vaimu tööle.
Suur tänu Petr!
Oli tõeliselt huvitav ja samas ka väljakutsete rohke lugu.
Vabaduses olles me sageli unustame selle eesõiguse, mis meile on antud
ja me mõistame selle väärtust alles siis,
kui oleme kaotanud oma vabaduse.
Aitäh eesõiguse eest
jagada oma lugu teie vaatajatega ja Märtrite Hääl toetajatega.
Aitäh Petr ja Jumal õnnistagu teid!
Ka meie organisatsiooni saadikuna.
Aitäh! - Olge õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas