MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tere tulemast vaatama saadet "Märtrte hääl"!
2020. aastal möödus 75 aastat sellest,
kui liitlaste väed saabusid koonduslaagritesse,
et vabastada sinna alles jäänud
nälginud ja pea luukeredeks muutunud
juute ja teisi vange.
Tundub, et selle 75 aastaga
on holokaust kippunud jääma unustuste hõlma.
Inimkonna üle puhuvad nüüd juba uued, külmad tuuled,
mille tulemusena on antisemitism taas pead tõstmas.
Juutide ja kristlaste tagakius on märgiks algavast uuest ajastust.
Inimkond on kiiresti liikumas vihaajastu poole.
Minuga on täna siin filosoofiadoktor Susanna Kokkonen,
kes on tuntud holokausti ja antisemitismi asjatundjana
ja keda hinnatakse ning kuulatakse eripaigus üle maailma,
kus ta pidevalt ringi liigub.
Ühtlasi on see teema tõusnud esile ka me poliitikute seas,
mille osas Susanna püüab neid aidata,
et aidata neil neid teemasid õigesti mõista.
Täna räägime pärandist, mille holokaust on meile jätnud
ja ka sellest, kuidas antisemitism on taas pead tõstmas
ja ka kristlaste tagakius on suurenemas.
Tere tulemast saatesse Susanna Kokkonen!
Suur tänu!
Elasite pikka aega Iisraelis. Mida te seal tegite?
Ma läksin sinna algselt oma väitekirja kirjutama.
Ehk siis olin mitmeid aastaid Jeruusalemma heebrea ülikoolis,
kus õppisin nii heebrea keelt,
kui viisin ka läbi holokausti-teemalist uurimust.
Kiire küsimus - kas heebrea keel on raske?
Ütleme nii, et selle lugema ja kirjutama õppimine võtab veidi aega
Aga keeleõpe ise ei ole üliväga keeruline ega raske.
Et siis, kui Jumal juhatab ja aitab, pole heebrea keele õppimine raske.
Ei tohiks olla.
Kui juba oskad hispaania keelt, on ka heebrea keel omandatav.
Selge siis. Aga rääkige edasi.
Jeruusalemmas olles oli mul võimalus
osaleda ka sealses Soome suursaatkonna töös,
kandes aastaid hoolt kultuuriteemade eest.
Sealt edasi liikusin ma Euroopa Parlamenti,
kuna holokausti ohvritele pühendatud
Yad Vashem muuseum Jeruusalemmas
otsustas avada seal kristlikule maailmale oma osakonna.
Nii sai minust 2008. aasta aprillis selle osakonna juht,
mis oli väga rahvusvaheline ametikoht.
Töötasin seal üle 10 aasta ehk 2009. aasta oktoobrini.
Seejärel kolisite te tagasi Soome,
täites nüüd juba üht uut ülesannet.
Te kohtute inimestega, kes küsivad holokausti olemuse kohta
ja samas on antisemitismi teema taas kui uue lainena tõusmas.
Nii on.
Tänu Yad Vashem'ile oli mul palju võimalusi
rännata eripaigus üle maailma,
õpetades nii antisemitismist kui holokaustist.
Vaatamata sealt lahkumisele olen siiski saanud jätkata sellega,
omades isegi rohkem vabadust ise otsustada,
kuhu ja millistele üritustele tasub minna.
Olete ise ka kristlane.
Kuidas ja millal teist sai Jeesusesse uskuja?
Mu peres ja suguvõsas
on mitme põlvkonna jooksul olnud usklikke.
Nii käisin juba lapsena koguduses ja kuulsin usuasjadest.
Samas peab igaüks ise otsustama, millesse ta usub
ja omama isiklikku kohtumist Jeesusega.
Sellest ainuüksi ei piisa, et oled ümbritsetud usklikega.
Ütleksin nii, et selle aja jooksul, mis ma Iisraelis elasin,
muutus mu usk sügavamaks
ja hoopis teistsuguseks, kui mis see varem oli.
Mis aga pani teid huvituma juutidest ja nende ajaloost?
Lausa selliselt, et kolisite Iisraeli
ja alustasite seal õppimistki ning väitekirja kirjutamist.
Ühtlasi avanes teile seal võimalusi tegeleda hindamatute ettevõtmistega.
Mu vanaema rääkis mulle juba mu lapsepõlves palju Piiblist
ja sellest, kuidas Jumal viis peale holokausti
juudi rahva imelisel moel tagasi Iisraeli.
Ka sellest, kuidas prohvetid on kuulutanud ette Iisraeli taastamist.
Nii on mul juba lapsest saati olnud armastus
Iisraeli ja juudi rahva vastu.
Ühtlasi aga Jumal ka juhtis mind sinna tänu mu õpingutele.
Olete loonud ühingu "Hope for The Persecuted"
ehk "Lootust tagakiusatuile".
Kuidas see ühing toimib ja millised on selle põhimõtted?
Tegu on alles uue ja poolelioleva projektiga,
aga meil on Ameerikas punt inimesi, kuhu kuuluvad pastorid
või siis muidu kristlikus teenistuses osalevad inimesed
ja ka erivaldkondade asjatundjad.
Me mõte sellega on õpetada nii antisemitismist
kui kristlaste tagakiusust.
Ühtlasi aga koguda ka materiaalset abi
neile, kes seda vajavad.
Kõik on alles algusjärgus,
aga oleme end ära registreerinud Virgina osariigis, Washingtoni lähedal
ja vajame nüüd veel vaid osariigi valitsuse luba,
et olla ametlikult toimiv MTÜ
ja koguda toetust tagakiusatuile.
- Et siis tegu ongi MTÜ'ga? Jaa, just nii.
Tavaliselt räägitakse kas antisemitismist
või siis mingist kristlaste vastasest asjast,
aga me tahaks liita need,
kuna kogeme, et me kristlaste ja juutidena kuulume ühte.
Piibli kohaselt see on nii ja Piibel on ju meil ühine.
Ühtlasi oleme ka tugevamad, kui tegutseme koos ja mitte eraldi.
Nii on.
Räägime pisut holokaustist.
Mis üldse tingis holokausti sündimise?
Sellest võiks muidugi tunde rääkida,
aga ütleksin siis kokkuvõtvalt,
et mõte antisemitismist leidub juba Piiblis.
Kui mõelda kasvõi 1. Moosese 15. peatüki peale,
siis Jumal sõlmib seal lepingu
mehega, kelle nimi oli tookord veel Aabram
ja mitte Aabraham.
Seal on juttu sellest,
kuidas Jumal palub tuua ohvriloomad altarile,
aga siis ilmuvad välja röövlinnud,
kes üritavad neid ohvriloomi sealt altarilt röövida.
Vaadates lähemalt prohvetite kirju või ka Psalme,
siis me näeme, et röövlinnud viitavad alati erinevatele rahvastele.
Nii arvavad mõned rabid, et see on esimene viide Piiblis sellele,
et rahvad tõusevad selle liidu vastu.
Mis aga puutub Uude Testamenti,
siis Paulus kirjutab Roomlaste 11. peatükis,
et mitte oksad ei kanna puud, vaid puu juured kannavad oksi.
Ehk siis ta hoiatab kogudust väga tõsiselt
mitte halvustama juudi juuri.
Miks ta aga kirjutab sellest?
Sest juudid olid Jeruusalemmast välja aetud.
Akvila ja Priskilla nende seas.
Ja kui nad siis üritasid minna tagasi Roomas asuvasse kogudusse,
polnud nad seal enam teretulnud,
sest sellest oli saanud paganate ehk mittejuutidest kristlaste kogudus.
Nii jäid juudi juured väga, väga kaugele.
Lisaks sellele õpetasid kirikuisad, et juudid tapsid Jeesuse
ja seetõttu nad peavadki kannatama,
kuna see kannatus viitab sellele, et Jumal on hüljanud juudid.
Meie kristlastena aga oleme kui aseaine sellele,
et mida enam juudid kannatavad,
seda enam see on kui kinnituseks sellest,
et Jumal on valinud endale nii halva valitud rahva,
et kristlased on võetud juutide asemele.
Kui mõelda sellele, et antisemitismil on viirusele omane võime muuta end,
siis kui saabus valgustusaeg
ja kiriku õpetused muutusid vähem oluliseks,
siis juute hakati süüdistama maailmas toimuvate muutuste pärast
peale seda, kui Iisrael sai riigi õigused jne.
Sellele järgnes sajandi vahetusel veel rida asju.
Kui 1919. aastal loodi Hitleri partei,
siis erinevad antisemitismi mudelid olid väga tuntud
ja otsekui osa Euroopa kultuuripärandist.
Natsipartei ei mõelnud iseenesest midagi uut välja.
Kui panna kõrvuti keskajal kehtinud kirikuseadus
ja Hitleri partei põhimõtted, siis need on peaaegu ühesugused.
Ehk siis, holokaust ei tekkinud Hitleri tõttu
või vaid tema partei ideena,
vaid sellele eelnenud tuhandete aastate pikkune ajalugu
lõi pinnase holokausti võimalikkusele.
Samas, kui natsipartei sai võimule ja seda demokraatlikult muide,
hakates võitma erinevaid valimisi.
Ülemaailmne majanduslik kaos kasvas
ja inflatsioon sõi kõigi finantsid.
Nii arvati ka võimule saanud natsipartei puhul,
kelle inimesed ju ise hääletasid võimule,
et võimule saamine taltsutab neid.
Seda arvatakse muide sageli.
Ka radikaalsete võimukandjate suhtes,
et kui nad võimule saavad, siis nende käitumine muutub.
Aga natsipartei puhul me näeme, et see ei läinud nii.
Juutide elimineerimine oli üks nende peamisi eesmärke
ja see viidi ka väga radikaalsel moel ellu.
Saabus II Maailmasõda ja kõik sellega kaasnevad õudused.
Oleme me holokaustist ka midagi õppinud või mitte?
Seda teemat käsitleti küll pikka aega,
aga nagu märgata on, hakkab mälestus sellest hääbuma.
Mida me sellest õppisime ja mida mitte?
Kui mõelda II Maailmasõja lõpule 1945. aastal,
siis inimesed mõistsid,
et antisemitismi ja holokausti vahel oli mingi ühendus.
Samas kõige halvimast antisemitismist ja juutide vastasest olemisest
ei saanud kõva häälega rääkida.
Euroopas algas 1945. aastast periood, mida tuntakse kuldajastuna,
mis vähemalt soomlaste jaoks
tähendas enneolematuid majanduslikke kokkuleppeid
ja ka poliitilist- ning usuvabadust.
Kuid see tähendas sama ka Euroopas elavatatele juutidele.
Juutide parim aeg Euroopas algas II Maailmasõja järgselt.
Holokaust on kui antisemitismi-vastane vaktsiin,
mis viimaste aastate jooksul näib enam mitte toimivat.
Oleme jõudmas olukorda,
kus mälestus holokaustist on hääbumas.
Absurdse ideena väidetakse lausa, et holokausti pole olnudki.
Ühtlasi on uurimused tõestanud,
et kui rääkida pikka aega valet, hakatakse seda lõpuks tõena uskuma.
Nii on.
Mida me saaksime teha, et holokaust ei korduks?
Kui mõelda uuele holokaustile,
siis see ei pea tingimata toimuma samamoodi, kui esimene kord
või mingil sarnasel moel.
Kui mõelda sellele,
millele on hetkel suunatud kõige hullem juutide vastane mõtteviis,
siis see on suunatud Iisraeli riigile.
Kuna aga Iisrael on väga tugev riik, mida on väga raske rünnata,
siis seda võitlust peetakse selliselt,
et kohalikud juudi ettevõtted langevad selle ohvriks.
Ühtlasi aga peetakse seda lahingut ka rahvusvahelisel tasandil - ÜRO's,
erinevate boikoteerivate kampaaniate kaudu,
lehtede ja muude meediakanalite kaudu.
Usun, et kõige olulisem asi
on siiski õpetada holokaustist ja antisemitismist,
unustamata, et need kaks on omavahel seotud.
Samas aga saame me kõik olla aktiivsemad kõigis allikates,
kus seda lahingut peetakse.
Nii on.
Vaikimine on tänapäeval kõige hullem vaenlane.
Kui asjadest ei taheta rääkida ega tuua teatud teemasid esile.
Nii arvataksegi, et hoopis juudiriik on vaenlane
ja Jeruusalemm ei saa kuidagi olla vaid ühe rahva pealinn,
vaid see tuleb ära jagada.
Piibel ütleb, et see teema on komistuskiviks kõigile rahvastele
ja nii oleme ka reaalselt näinud,
kuidas Piibli prohveteeringud täituvadki.
Ajalugu näitab meile,
kuidas juudid on aastasadu- ja tuhandeid
olnud tagakiusatud ja paljude viha sitmärgiks.
Aga kristlasedki on läbi ajaloo
kogenud ühel või teisel moel tagakiusu.
Iisraeli peaminister Benjamin Netanyahu on öelnud,
et Iisrael on valmis aitama tagakiusatud ja kannatavaid kristlasi,
kuna juudi rahvas teab, mida tähendab olla tagakiusatud.
Sama on öelnud ka Ronald S. Lauder -
juutide maailmakongressi esimees.
Juudi rahvas teab, mida tagakius tähendab.
Mis juute ja kristlasi nii väga taga kiusatakse?
Olen sellele palju mõelnud, aga mida te sellest arvate?
Ma läheks küll tagasi Piibli juurde,
mõeldes, et seda viha küsimust, mis on kestnud aastatuhandeid,
ei lahenda vaid akadeemiliste vahenditega,
vaid sellega on seotud ka üks üleloomulik element.
Selleks üleloomulikuks elemendiks on vaenulikkus Jumala enda vastu.
Kui mõelda sellele, et juudi rahva olemasolu
ja nende naasemine samale maale,
kust neid tuhandeid aastaid tagasi pagendati,
siis nad räägivad täna ikka sama keelt ja neil on see sama Piibel, usk jne.
See on väga võimas tunnistus Jumala olemasolust
ja just nimelt tunnistus Jumala olemasolust
on paljudele kui punaseks rätikuks.
Kui aga mõelda kristlastele,
siis kui oleme tõelised kristlased,
peaksime meiegi olema selleks punaseks rätikuks.
Sest me peaks samuti tunnistama Jumala olemasolust
läbi nende väärtuste, mis meil on
ning läbi selle, mis on aktsepteeritav ja mis mitte.
Nii on ilmselge, et see tagakius ei piirdu vaid juutidega,
vaid see tabab ka kristlasi.
Maailm elab täna sellises ajastus, kus see vahe muutub üha selgemaks.
Vahe siis nende vahel, kes usuvad, et on vaid üks Jumal
ja nende vahel, kes seda ei usu.
Samas, kui mõni juutide kogukond ongi kuskil tagakiusatud,
siis neid püütakse aidata läbi erinevate annetuste ja palju muu.
Meil kristlastel aga puudub sarnane mehhanism.
Piiblis on öeldud,
et me ei saa armastada Jumalat, keda me pole näinud,
kui me ei armasta oma ligimest, keda me oleme näinud.
Või et kui üks osa ihust kannatab, kannatab kogu ihu.
See aga tekitab küsimuse, kas see ka päriselt on nii?
Et kui meil siin Euroopas on juba pikka aega olnud rahuaeg
ja ka usuvabaduse aeg,
siis kas me ikka oleme muretsenud oma kannatavate vendade pärast?
Tõsi ta on, et me oleme nautinud kõike seda head ja vabadust,
mida meile on antud,
samas kui samal ajal on olnud inimesi, kes on kannatanud oma usu pärast.
Nagu näiteks juudid, kellele vaadatakse halvasti
ja kelle tagakiusamine on hakanud kasvama.
Mis oleks kõige olulisem üleskutse või ka hoiatus selles osas,
mis puudutab juutide ja kristlaste tagakiusu?
Kui vaadata taas holokaustile,
siis sellest saab ju õppida,
mis võib juhtuda kõige tagakiusu tulemusena.
See, mis tegi natside-poolse tagakiusu võimalikuks,
oli vähemalt ühe tegurina ümbritseva ühiskonna vaikimine.
Nii ongi küsimus selles,
kas me oleme ka oma ajastul elades vait?
Saksamaal oli ehk tookord ohtlik suu lahti teha,
aga meie jaoks see pole ohtlik.
Samas, valime me siiski parema meelega vaikimise?
Mu meelest on see üks oluline asi, millele mõelda.
Teine oluline aspekt aga on see,
et tagakius ei alga kunagi punktist, kuhu see välja jõuab.
Selle alguspunktis - nagu ka natside puhul 1930'ndatel,
on veel võimalik midagi teha ja mõjutada,
vaigistades selle tagakiusu arengut.
Või siis peatada see või leevendada seda.
Mingil hetkel aga muutub seis selliseks,
et "auto" saab nii suure hoo sisse,
et pidurid ei suuda seda enam peatada.
Seetõttu peaksime mõistma ilminguid, mis tänasel päeval esile tõusevad
ja mis on kuidagi seotud antisemitismi või kristlaste õiguste piiramisega.
Neile asjadele tuleb reageerida kohe ja mitte millalgi hiljem.
Nii on.
See on kuidagi ära vajunud,
kui räägime usklikena kellegi õigusest uskuda Jumalat ja Tema Sõna.
Me pole uurinud korralikult kristlaste ja juutide tausta
ega mõista ka selles peituvat tõde.
Kristlased on langenud väga palju asendusteoloogia võrku,
mis on Soomeski üsna palju levinud.
Et siis, juudid on jäetud kõrvale ja kristlased on tulnud nende asemele.
See aga tõstab eriti pead Iisraeli rahva vastu.
Räägitakse ka vaimsest Iisraelist,
aga seda, et on olemas ka füüsiline Iisrael -
seda ei taheta mõista.
Ajalugu näitab, et sealt saavadki paljud asjad alguse,
kasvades tasapisi tõsisemaks tagakiusuks.
Kristlik kirik on sel teemal olnud viimasel ajal üsna vait.
Holokaustist ehk veel räägitakse midagi,
aga samas ei mõisteta, et need kaks asja on omavahel seotud
ja neid ei saa üksteisest lahutada.
Mida te arvate,
mida koguduste juhid ja iga kristlane eraldi
saaks selle vaikimise lõpetamiseks teha?
See vaikimine tuleks lõpetada, aga kuidas?
No esimene asi on see, et kui me loeme Piiblit,
siis me peaksime alati mõistma, et sel on oma konkreetne tähendus.
Jumal ei varja seal mingeid kõrgema tasandi sõnumeid,
mida meil pole võimalik mõista.
Kui mõelda Jesaja 66:7 peale, siis seal küsitakse:
"Kas maa sünnitatakse üheainsa päevaga
või tuleb rahvas ilmale ühekorraga?"
Jumal annab sellega mõista,
et Ta ei tee midagi ilma seda asja lõpuni viimata.
Ehk siis, Iisraeli riik sündis tänu Jumala ettekuulutusele,
mitte tänu mõnele inimlikule teole,
isegi, et Ta kasutas selleks inimesi.
Kui vaadata Hesekieli 37 lugu ärakuivanud luudest,
siis see pilt on sama, mida oleme näinud koonduslaagritest.
Kui USA sõdurid läksid sealseid inimesi vabastama,
kirjutades sellest oma kodustele,
siis nende kirjades kordus ikka ja jälle:
"Need inimesed on rohkem surnud kui elus."
Ehk siis väga konkreetsed asjad.
Me ei saa minna Jumala plaanide vastu
vaid seetõttu, et meile ei meeldi kaasaegne Iisraeli riik.
Me peame mõistma, et Piiblis on mitmeid müsteeriume
ja ma tooksin ühe neist veel saate lõpus esile.
Ilmutusraamatu viimases peatükis - 22. peatükis on selline koht,
kus Jeesus ütleb veelkord Johannesele,
kes Ta on.
Ta ei räägi seal sellest, kes Ta oli, kui Ta juudi mehena maailma tuli,
vaid sellest, kes Ta on, kui Ta teistkorda tagasi tuleb.
Ta ütleb seal: "Mina olen Taaveti juur ja sugu..."
See on jäetud kogu Piibli kõige viimasesse ossa
ja see on ülimalt oluline.
Usun, et see on nii selleks,
et me tunneks Jeesuse ära, kui Ta tuleb tagasi maa peale.
Ta tuleb Õlimäele ja Ta tuleb juudina.
Tema nö juudiks olemine ei kao mitte kuhugile.
Mitte kunagi.
Seetõttu usun ka,
et eriti, kui oleme sellises rollis, kus me õpetame teisi inimesi,
siis peame täiega unustama ära
soositud ja poliitiliselt korrektsed vaatenurgad,
paludes, et Jumal avaks me silmad nägema, mida Piibel tegelikult ütleb.
See on tohutult suur vastutus.
Samas aga on see ka tohutu õnnistus,
kui tunneme ja tunnistame Jeesust sellena, kes Ta on,
kui Ta juudina tagasi Jeruusalemma, Õlimele naaseb.
Me ei suuda eales seletada lahti,
miks see nii on ja miks see nii oluline on,
aga me peaks siiski leppima sellega,
et Jumal on seda selliselt Piiblis ilmutanud.
Et siis, see teema sai nüüd kompaktselt läbi võetud,
kuigi sellest teemast võiks veel lisasaategi teha,
kuna tegu on ülimalt olulise looga.
Nii peame paluma,
et kogudused ja kristlased ärkaks nägema,
millises ajas me elame
ja et me peame hakkama seisma
nii kogu juudi rahva kui üksikjuutide eest.
Ühtlasi aga toetama ka tagakiusatud kristlasi.
Need kaks asja tunduvad käivat käsikäes. - Nii on.
Jumala õnnistusi teile Susanna
neis ülesannetes, mille Jumal on teile andnud
ja kõike parimat te ellu!
Suur tänu ja sama teilegi!
Tõlge: Anne-Ly Raukas