MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tere tulemast vaatama saadet "Märtrite hääl"!
Kristlased on kõige suurem usklike kogukond,
kes kogeb pidevat ja agressiivset tagakiusu.
Tagakiusatud kristlasi on u 350 miljonit,
kellest 245 miljonit kogeb tugevat ja agressiivset tagakiusu.
Elades heaolu ühiskonnas, kus kõik on ülidselt turvaline,
ei mõista me sageli tagakiusu tõelist olemust.
Nii ei mõtlegi paljud sellele,
kui paljusid kristlasi ahistatakse, tõrjutakse ja alahinnatakse
ja kuidas neid ka sageli ei aktsepteerita.
Paljudes maades on kõik see muutunud
agressiivseks tagakiusuks Jeesuse järgijate suhtes.
Räägime täna teemal,
mida tähendab tagakius kristlaste jaoks
ja minuga on täna stuudios Aki Miettinen,
kes on aastaid hoidnud kristlaste tagakiusu teemal silma peal.
Ta on külastanud eripaiku üle maailma
ja kohtunud tagakiusatud kristlastega,
jagades nende saatusest nii Soomes kui teisteski maades.
Tänaseks teemaks aga siis tagakiusu tähendus kristlaste jaoks.
Tere tulemast saatesse Aki!
Tänan!
Mida siis tagakius endast kujutab?
Kui seda paberilt maha lugeda,
siis Rooma seadustiku järgi defineeritakse tagakiusu järgnevalt:
"Tagakius on teadlik ja sageli pikaajaline
ühe inimese või kogu grupi väärkohtlemine.
Tagakiusu võidakse rakendada erinevatel põhjustel.
Olgu selle aluseks siis kellegi usk, etniline kuuluvus
või poliitilised vaated.
Tagakius on üks vaimse vägivalla avaldusi."
Nõnda on siis öeldud Rooma seadustikus.
See viitab selgelt sellele,
et inimest ei aktsepteerita sellisena nagu ta on.
- Või vähemalt teatud kogukondi või grupeeringuid.
Ja neid siis rünnatakse täiesti teadlikult
kas füüsilisel või vaimsel moel.
Nii on.
Olgu siinkohal öeldud,
et kristlaseks olemine ehk Jeesuse järgimine
ei ole tänapäeval ainus tagakiusu põhjus,
vaid neid põhjuseid on teisigi.
"Tagakius on olukord,
kus keegi kannatab korduvalt teadliku ja süstemaatilise vägivalla all
Ühtlasi ei võimaldata tagakiusatavale peamisi inimõigusi
või siis teda ähvardatakse neist ilma jätta
tänu tagakiusatu omadustele, mida tagakiusaja ei aktsepteeri.
Olgu selleks siis usk, rahvus, poliitilised vaated
või teatud rühmitusse kuulumine."
Ehk siis tegu on väga laia mõistega,
mille osas Märtrite Hääl keskendub kristlaste tagakiusule.
Mis viib tagakiusuni? Kuidas see areneb?
Sest see võib ju alata lihtsalt narrimisest
või mööda vaatamisest,
aga see kasvab ja võib muutuda millekski suuremaks.
Isegi vägivaldseks tagakiusuks.
Kui nüüd kitsendada seda laia mõistet eelkõige kristlaste tagakiusule,
siis selle all mõeldakse olukorda,
kus kristlane kogeb korduvat, jätkuvat ja süstemaatilist kannatust,
mis on oma olemuselt tõsine.
Või kui kristlase inimõigusi piiratakse või ähvardatakse seda teha
tänu sellele, et ta on kristlane.
Tagakiusajal on tunne, et kristlane on temast kuidagi erilisem
ja ta ei kannata seda."
Me elame täna maailmas, kus üle 60 riigis ei taluta kristlasi.
- See ongi see küsimus, milleni tahtsin jõuda.
See kellegi talumise teema.
Me elame täna ühiskonnas, mis ehitab sallivuse mulli. - Nii on.
Sinna püütakse mahutada ära kõikide erinevate gruppide arvamused
sellisena nagu nemad seda näevad.
Kõik need aga, kes põhjusel või teisel jäävad sealt välja,
pole aktsepteeritud ja jäävad teatud mõttes piiridest välja.
Nii on.
Tänapäeval võiks rääkida neljast erinevast trendist,
mille alusel tagakius areneb.
Kristlasi kiusatakse taga neljast erinevast aspektist lähtuvalt.
Kolm neist on kergesti nähtavad ja tõusevad infoallikateski esile,
olles meile seetõttu üsna tuttavad.
Kuid neljas neist on varjatum, mistõttu see on ka ohtlikum,
kuna seda on raskem näha ja paljastada.
Seda võib leida lääne maadest ja sh siis ka Soomest.
Esimene tagakiusu põhjus lähtub rahva religioossest mentaliteedist.
Selle all mõeldakse siis seda,
et teatud piirkondades võivad viibida vaid ühesuguse usu praktiseerijad.
India on muutumas selliseks maaks,
kus teiste usundite praktiseerijaid
hakatakse kas tõrjuma või taga kiusama.
Teiseks tagakiusu allikaks on äärmuslik islam.
Tegu on tõsiasjaga, mida püütakse maha vaikida,
isegi, et võime sellest vahel meedias lugeda.
Möödunud aasta statistika kohaselt
olid äärmusislamistid kümnete kristlaste tagakiusu taga.
- Mitmel korral siis 10'st?
Kaheksal korral kümnest juhust.
Neil on karm nõue šariia seaduse järgimiseks,
mille eest siis äärmusrühmitused püüavad ka hoolt kanda.
Sellisteks riikideks näiteks on Iraan, Saudi Araabia, Somaalia,
Afganistan, Jeemen ja Pakistan.
Kolmas tagakiusu allikas on totalitaarne riigikord,
mille parim näide on Põhja-Korea,
kus ristiusk on täiesti keelatud ja seda ei sallita karvavõrdki.
Kuid neljas allikas, kus see tagakius nö salamisi areneb,
on ilmalikustunud religioossed riigid.
Ilmalikustunud religioossed riigid.
Seal ei sallita neid inimesi,
kes ei aktsepteeri tõde, et mingit tõde pole olemas.
See puudutab mingil määral ka meid, soomlasi,
kes püüavad väita, et mingit üldist tõde pole olemas
ja igaüks usub, millesse iganes ta usub.
Selle neljanda allika kohta on öeldud, et see puudutab läänemaid,
kelle hulka siis ka Soome kuulub.
Ühtpidi tasuks muidugi uurida, millised allikad neid väiteid kinnitavad
ja kui asuda neid uurima, siis on näha,
et läänemaailmas peegeldub see tagakius näiteks selles,
et riigikirikud hakkavad tõrjuma välja väiksemaid kirikuid-kogudusi.
Nagu näiteks vabakogudusi.
Venemaa on selle kohta hea näide,
kus hetkel kiusatakse taga Jehoova tunnistajaid,
aga me teame juba aastatuhande algusest,
et mitmed evangeelsed kristlased ja ühingud
on pidanud lahkuma Venemaalt,
kuna nende läänest tulnud töötegijad pole saanud tööluba.
Nii see kõik areneb,
võttes kuju, kus ilmalikustunud poliitikud
hakkavad nõrgestama kristlikke väärtusi.
Soomeski on peagi valimised tulemas.
Kas meil leidub poliitikuid,
kes näevad, et kristlikud väärtused on ohtlikud?
Võib tunduda kummalisena,
aga eripaigus üle maailma - näiteks Hiinas,
selliselt mõeldakse.
See on hea teema, mille üle arutleda,
sest me arvamegi tihti, et midagi sellist sünnib vaid Hiinas,
aga olles osalenud erinevates vestlustes võimukandjatega
on näha, et nad ei väärtusta Piibli kristlikke väärtusi.
Või väärtustavad sealt midagi, jättes suurema osa siiski välja.
Nii on.
Üks asi, mida on veel oluline tähele panna, on see,
et tänapäeval on kristlus kui selline ära rikutud.
Nii võib tänapäeval näiteks rääkida vikerkaare-kristlusest,
mida ei hakka hetkel põhjalikumalt täpsustama,
kuna meid võidaks muidu süüdistada ühe rühmituse vastu tõusmises.
Kuid üldjuhul kõik mõistavad, kellest või millest jutt käib.
Sellest lähtuvalt tuleb ka kristlust selgemini määratleda.
Meie sinuga siin laua taga
oleme konservatiivsed, fundamentalistlikud Piibli tõlgitsejad,
kas pole? - On.
Jumala Sõna on Jumala Sõna me jaoks.
Kui aga minna siit edasi ja vaadata mitte vaid poliitikuid,
siis kogu maailm keerleb ju ka äritegevuse ümber.
Nii püüab ka kogu ärimaailm hägustada kõiki kristlikke väärtusi,
mis tunduvad olevat ohuks oma äritegevuse ajamisele.
Kõigi nende allikate esiletooja
on koondanud nii poliitika, ärimaailma kui kõik muu ühte
ja toob esile 7 valet,
mida meile läänemaailmas ette söödetakse.
Hakka siis aga loetlema neid!
Tundub huvitav.
Üks asi, millest tänapäeval üsna palju räägitakse
ja mis võib puudutada meidki,
kui Soomes on kevadel valimised tulemas,
on see, et väga palju jälgitakse,
kas mõni välisriik üritab kübervõrgustiku kaudu
mõjutada mingeid valimisi läbi valeinfo edastamise.
Me kristlastena peame mõistma, et me oleme vaimulikus sõjas.
Üks sõja efektiivsemaid vahendeid on alati olnud propaganda,
mille eesmärk on põrmustada rahva võitlusvaimu.
Vaimuliku sõja kontekstis aga põrmustada kristlaste võitlusvaimu.
Kuid vaatame siis neid valesid,
mille osas tasub olla igati valvel.
Kui seame mõnegi neist asjadest kahtluse alla,
ähvardab meid ka oht langeda tagakiusu alla.
1. vale, mida meile korrutatakse, on see:
"Meil on vabadus valida, kes me tahame olla ja mida teha."
Vastab see tõele?
Mu meelest pole see päris tõsi,
sest meil ikka pole täisvabadust selles osas, kes me tahame olla
või mida me tahame teha.
Sest kui me tahame uskuda selliselt nagu asjad on Piiblis kirjas
ja kuulutada seda,
siis me ei saaks seda rahus teha, kuna sellesse sekkutaks.
Nii võib tekkida sellest olukord, mis areneb ajapikku tagakiusuks.
Usun, et selles peitub see lõks, kui rääkida läänemaailma olukorrast.
Et siis vabadus valida, kes me tahame olla
ja mida me tahame teha.
Me tahame elada Jumala Sõna kohaselt
ja et inimesed õpiksid tundma Jeesust,
elades samuti Jumala Sõna kohaselt.
Kuid see toob koheselt kaasa erinevate arusaamade kokkupõrke.
Tegu on väga ohtliku valega, mida inimestele ette söödetakse.
Sest kui minna seda teed, et võime teha, mida iganes soovime,
elame peagi anarhias ehk võimuta ühiskonnas.
Kuid see on siis see esimene vale,
mida meile salakavalalt ette söödetakse.
2. vale on see:
"Abielu võib sõlmida ükskõik, millise kahe inimese vahel
ja see kestab vaid seni, kuni need inimesed on õnnelikud."
Et siis, abielu ükskõik, millise kahe inimese vahel
ja selle kestvus vaid seni, kuni õnn kestab.
Armastusest ei sõnagi
nii nagu ka sellest mitte,
mida abielu põhiolemus endast kujutab.
Ehk siis taaskord - lõhutakse Piiblist lähtuvaid väärtusi.
Abielu on Jumala poolt seatud mehe ja naise vaheline liit.
Mis asi aga on õnn?
No meil jääks saateajast puudu, kui hakkaksime seda määratlema.
Kuid lisaks siis see aspekt, et ükskõik, millise kahe inimese vahel.
See on nüüd see "kuuma kartuli" teema.
Seadusandluse kaudu on püütud piiritleda - ka siin Soomes,
mida ja mil viisil me saame rääkida - sh siis ka seda, mida Piibel ütleb
ja hoobilt võib leiduda keegi,
kes valvab, mida sa ütled ja haarab kusagilt kinni.
Nii et selles mõttes me ei ela vabas ühiskonnas.
Selles mõttes tõesti mitte,
et me õpetame, et Jumal on loonud abielu -
juba enne inimese pattu langemist
ja see on ainus institutsioon.
Kui vaadata Pauluse õpetusi,
siis ta seab abielu väga olulisele kohale,
rõhutades, et abielu mehe ja naise vahelise liiduna
peegeldab Kristuse ja koguduse vahelist suhet.
Nii nagu Efeslaste kiri seda õpetab.
Seetõttu tuleb abielust rääkida kui piibellikust väärtusest
ja mitte kui millestki, mille kohta üks vanasõna ütleb:
"Kui vaesus tuleb majja, lendab armastus uksest-aknast välja."
Abieluga ei tohiks küll nii olla,
sest Jumala ees ja veel endiste abielutõotuste põhjal
on tegu tõotusega "Kuniks surm meid lahutab."
Eks kõigist neist asjadest võiks rääkida palju, palju.
3. vale - "Me saame elada ühel meelel kõigiga,
kui vaid aktsepteerime igaühe usku."
Ehk siis nõue sallivuseks.
Jutt käib siis sallivusest,
mille kohaselt peame tolereerima ehk sallima kõike.
Sallimatus on ainus patt, millest üha sagedamini kuuleme.
Samas, kui uurida erinevate sotsioloogide töid,
siis me näeme,
et sallivust nõudvad inimesed on ohtlikud.
Minult nõutakse, et salliksin asju,
mis on vastuolus minu piibellike, kristlike tõekspidamistega.
See on kui sallivuse proovikivi,
kus konn pannakse külma vette ja hakatakse siis seda vett keetma,
kuniks see konn sureb.
Sest kui heita konn keevasse vette, hüppaks ta sealt kohe välja,
kuna ta tunneb, et vesi on kuum.
See on see, milline sallivus on.
Nii peame sellegi teema osas olema ausad,
mida tänapäeva kristlus sallib ja mida mitte.
Selles vallas on meil parajad õppetunnid veel ootel.
Kui mõelda sellele,
et sallivus tähendab lasta teisel teha seda, mida ta soovib,
ilma omalt poolt sellesse sekkumata.
Ehk siis, kui me räägime millestki, mis kellelegi pahameelt valmistab,
isegi, et ta teeb mingit valet asja
ja mis meie meelest võib talle probleeme tekitada...
Ehk siis, me määratleme ta tegusid millegina,
mis valmistab talle probleeme.
Ta ise ei arva, et ta teod põhjustaks talle probleeme,
vaid ta arvab, et hoopis minu rääkimine sellest
põhjustab neid probleeme.
Ehk siis, kui rääkida patust,
siis kas me saame enam rääkida patust?
Kas enam julgetakse mainida, et homoseksuaalne tegevus on patt?
Piibli kohaselt.
Piibel ütleb nii.
Küsimus pole minu arvamuses, vaid Jumala Sõna seisukohas.
Võid muud sellised lood nagu varastamine, klatšimine,
abielurikkumine, ahnus jne.
Need oleks tõeliselt magusad valimiste teemad!
Ahnus on patt. See on ebajumalateenimine.
Ei hakka seda sallivuse teemat põhjalikumalt lahkama,
kuid seegi on üks magus vale.
"Salli kõike ja ära torgi midagi."
Piibel aga õhutab meid vähemalt koguduse kontekstis
valvama üksteise üle armastuses
ja hoiatama neid, kes teevad pattu.
Kui me teeme midagi, mis on Piibli mõistes vale,
siis me kahjustame iseennast,
sest me liigume omaenda elu hävitamise suunas.
Sest kui Piibel ikka väga selgelt millegi eest hoiatab,
siis isegi, kui me ei mõtle sellele maises mõttes,
tasuks mõelda, millised on selle tagajärjed me igavikule.
Seetõttu peamegi hoiatama inimesi
ja peatama neid sellel valel teel.
Kui kusagil on sild kokku kukkunud
ja Teedeamet pole veel appi jõudnud, kuna nad hilinevad sageli,
siis kui me jõuame sinna silla juurde ja näeme, mis on juhtunud,
siis me ju läheme tee peale ette
ja hakkama peatama inimesi, et nad ei sõidaks sinna sillale.
Nii on igavikulise hukatuse mõistes tegu väga tõsise teemaga,
sest me ei hoiata inimesi kuidagimoodi.
Kas see tähendab sallivust,
kui ütleme, et inimesel on kaks võimalikku sihtkohta -
taevas ja põrgu.
Põrgusse minekut ei pea isegi valima. Taevasse minekut küll.
Kuid lähme siit edasi, et jõuaksime ikka lõpuni välja.
4. vale - "Kunst peab lõhkuma traditsioonilisi norme
ja esitama väljakutse aegunud usukäsitlustele."
Mis asi on aegunud usukäsitlus?
- No neid pole siin määratletud,
aga see on siis kunsti ülesanne.
Rääkides tänapäeva kunstist ja selle rollist,
siis siingi peitub suur väljakutse.
Sest kui jälgida erinevaid kultuurilehekülgi,
siis see on just see, mida kunst teeb -
see trambib meie väärtustel ja arusaamadel usust.
Seda tehakse kunsti ja kultuuri nime alt.
See pole enam kultuurne olla fundamentalistlik kristlane.
Sa oled hoopis vanamoeline.
Kuid see selleks.
5. vale - "Ristiusk on isiklik asi."
Tegelikkuses ei saa see kuidagi olla isiklik asi,
vaid see on ikka kollektiivne asi,
kuna me moodustame ühiselt Kristuse Ihu
ja me vajame üksteist.
Kuid tänapäeval ei arvata enam nii.
Sa võid ju usklik olla, aga ära räägi sellest kellelegi.
Ära maini kuskil Jeesust.
Ehk siis, usk peab olema nii sügaval, et seda ei saagi välja kaevata.
- Nii sügaval, et äkki ei leia enam isegi seda üles.
Kui aga mõelda teistele usunditele - olgu siis hinduismile, islamile,
budismile...
Siis need on igati ühiskondlikud ja lausa riigi usuna defineeritud.
Kuid seegi on siis üks vale, mida meile kedratakse.
6. vale - "Meelelahutus on vahend, mille abil viia täide isiklikke soove."
Ehk siis meelelahutus.
See taandub enesekesksele ja individualistlikule ühiskonnale,
kus mu isiklikud soovid saavad kõrgemaks põhiväärtustest.
Sedagi söödetakse meile pidevalt ette
nii sotsiaalmeedia, tele, filmide kui trükimeedia kaudu.
Kõik need toidavad sellist mõtteviisi.
7. vale on vägagi põletav.
"Jumal võtab meid sellisena nagu oleme
ja Tema juurde pääseb erinevaid teidpidi."
Me kristlastena oleme selles osas hästi piiri peal,
sest meid on ju kutsutud kuulutama
ja rääkima Piibli põhjal sellest, et on vaid üks tee - Jeesus Kristus.
Tema ohvrisurm Kolgatal, surnuist ülestõusmine, taevasse minek
ja Püha Vaimu läkitamine
loovad selle ühe ja ainsa tee Jumala juurde.
Kui me seda võimsasti kuulutame,
siis kas tuleb päev,
kus selline kuulutus läheb teiste rahvusrühmituste vastu?
On vaid Jeesuse tee ja Tema nimi.
Pääste leidub vaid Jeesuse nimes.
Et siis, Jumalast võib rääkida, aga...
Siinkohal on tähelepanuväärne muidugi see,
et nende 7 vale puhul on palju mõtlemisainet,
aga samas tekkib küsimus -
kaugel me kõigi nende teemade osas Soomes oleme?
Milline saab olema järgmine etapp ja kuidas see ilmneb?
Või mis saab peale seda,
kui ainuüksi vanamoodsaks, sallimatuks, kitsarinnaliseks,
fundamentalistlikuks ja arengu vastaseks nimetamisest
enam ei piisa?
Me teame, et meid juba nimetatakse igatpidi
tänu sellele, et toome neid tõdesid esile.
Aga mis peale seda saab?
Me siin Soomes oleme juba üsna pikalt olnud sellel teel.
Ehk siis, me oleme juba üsna peagi teel sinna,
et meid arvatakse nende 350 miljoni tagakiusatud kristlase sekka,
kui olukord samamoodi jätkub.
Ja tundub, et see jätkub.
Samas aga õhutab see meid kui usklikke mõistma,
et me peame hoidma kinni sellest,
mille Jumal on meile oma Sõnas andnud
ja mitte loobuma sellest.
Ja teiseks muidugi see, et kui tõdeme,
et need väited vastavad me ühiskonnas tõele,
siis me peame ka mõistma aega, mille keskel me elame
ja nägema selle tagajärgi.
Seejärel aga küsima iseendilt ja usukogukondadelt,
kas me oleme valmis selleks,
kui meie õigusi hakatakse võimsalt piirama.
Kasvõi selliselt,
et Jumala Sõna kuulutamine väljaspool kirikuid keelatakse ära.
Mida me siis teeme?
Kui kodukogudused keelatakse ära või muud sellist - mida me teeme?
Kui meie juhid - pastorid, vanematekogu jne.
arreteeritakse
või hakatakse piirama jutluste sisu,
määrates, millest võib jutlustada või mitte,
siis mida me siis teeme?
Oleme me valmis selleks
või kui see meid äkitselt tabab,
oleme kui puuga pähe saanud ega oska midagi peale hakata?
Tõsi. Peaksime selleks ette valmistama.
Valmistuma selleks,
et kristlaste tagakius saab võtma maad ka lääneriikides,
sest märgid sellest on juba olemas.
Seetõttu olgu me tänane vestlus abiks kõigile, kes seda vaatavad,
mõistmaks, et oleme sammu võrra lähemal tõsiasjale,
et meie vabadust uskuda Jeesusesse hakatakse ühel või teisel moel piirama
ja seda ongi juba tehtud.
- Nii on.
- Tänud sulle Aki
ja me jätkame samadel teemadel edaspidigi.
Jumal aga õnnistagu sind kõigis sinu tegemistes!
Sama sullegi! Jätkame ikka ühes paadis.
Tõlge: Anne-Ly Raukas