MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tere tulemast vaatamata saadet "Märtrite hääl"!
Meil on täna väga eriline külaline ja väga eriline teema.
Räägime täna Aafrikast
ja veelgi enam sellest,
mis saab naistest, kes pöörduvad islamist kristlusesse.
Naised on väga haavatavad,
kui nad otsustavad jätta islami ja hakata järgima Jeesust Kristust.
Mis juhtub naistega, kes langetavad selle julge otsuse
ja kuidas me saaks neid aidata?
Me tänane külaline Ameena tuleb Ida-Aafrikast,
kus ta aitab naisi,
kes järgivad Jeesust ükskõik, mis hinnaga.
Turvakaalutlustel me ei näita teile oma külalise nägu
ja ühtlasi on muudetud ka tema häält.
Ameena, oled südamest teretulnud nii Soome kui meie saatesse!
Suur tänu! On suur eesõigus olla siin.
Sa tuled Ida-Aafrikast?
Jah.
Sa sündisid moslemite perre? - Nii oli.
Ja lapsena üles kasvades pidid täitma šariaati ehk selle seadusi?
Tõsi.
Räägi palun pisut oma taustast ja ka oma lapsepõlve perest.
Rääkides oma taustast, siis mu isa on pärit Jeemenist
ja mu ema on somaallane.
Me elasime Keenias, kus ka üles kasvasin.
Elasime väga radikaalses islami kogukonnas.
Tüdrukuna oma pere keskel elades kuulud samas ka oma kogukonnale.
Et siis mitte vaid oma perele, aga kogu kogukonnale,
kus igal su tegemisel ja sammul hoitakse silma peal.
Nii pole islamis tüdrukutel mingit vabadust.
Nii lähevad ka tüdrukud läbi väga rasketest aegadest.
Tahtsin nooremana alati järgida Jumalat,
kuid ma ei tundnud seda päris ja tegelikku Jumalat.
Kuniks keegi ütles mulle, et tõeline tee jumalani käib läbi islami
Mulle öeldi: "Mis sul viga on?
Oled ju selle keskel üles kasvanud ja see on su elu.
Oleme õpetanud sind selles vaimus algusest saati,
mistõttu mida siin muuta?"
Kuid see ei veennud mind.
Usun, et see oli Püha Vaim,
kes hakkas valmistama mind ette juba noorest east alates.
Mul polnud valikut.
Kui oled moslemist tüdruk
pole sul mingit valikuvabadust
valida seda, mida sina soovid.
Pead järgima seda, mida su pere järgib.
Nii pidin juba väikse lapsena
palvetama 5 korda päevas ja paastuma 2-3 korda nädalas.
See pidi ikka väga raske olema? - See ongi väga raske.
Ma ei tohtinud ühtki paastupäeva vahele jätta.
Kui oleksin seda teinud, oleksin saanud karistada.
- Nii et valitses ka vägivald ja kõik muu sarnane? - Jaa.
Käisin mõnda aega koraanikoolis,
peale mida kogesin mõnda aega, et mulle täitsa meeldib Koraan.
Ja kuna see pidavat olema ainus tee taevasse -
ma ei teadnud tookord ühestki teisest teest,
siis mõtlesin, et ehk peaks kogu Koraani asja tõsisemalt võtma.
Kuid šariaadi õppimine oli väga, väga raske.
Ma ei isegi ei tea, miks see mulle meeldis,
aga mõnda aega see meeldis mulle.
Siis aga tundsin end süüdi. Tundsin, et petan iseennast.
Mõtlesin: "Kuidas saan küll olla piisavalt hea Jumala jaoks,
kui mu südames on mitmed asjad viltu?"
Põhjus, miks endas kahtlesin, oli selles,
et mu õpetajad sealt koraanikoolist ütlesid mulle alati,
et pean olema täiuslik
ja ei tohi teha pattu ega teist ega kolmandat.
Samal ajal aga, kui nad õpetasid meid olema täiuslikud,
rikkusid nad ise seadust.
See polnud loogiline mu jaoks ja ma olin väga pettunud.
Kuniks istusin üks päev maha ja palvetasin, öeldes: "Jumal,
kui Sul on mõni teine tee mu jaoks, siis palun näita mulle,
sest kogu see lugu on väga, väga raske."
See oli siis su esimene erinev palve Jumala poole?
Just nii.
Peale seda palvet mõtlesin aga kohe:
"Mingit teist teed pole nagunii olemas!"
Kuid Jumal tegi midagi väga imelist peale seda.
Kohtusin osade kristlastega.
Peale seda?
Jaa, kohe peale seda, mis oli minu jaoks täiega imeline!
Nad jagasid oma tunnistusi kristlaseks saamisest
ja üks neist kuttidest ütles, et ainus tee Jumala juurde
käib läbi Jeesuse Kristuse ja läbi Tema ristitöö,
mitte läbi me oma tegude.
Usun, et see vastas ühele küsimustest,
mida olin endalt pikka aega küsinud.
Olin küsinud endalt väga pikka aega,
kuidas me saame olla nii head Jumala ees
ja pääseda taevasse,
kui me elus on pattu?
Sest see on ka see, mida mu õpetajad mulle õpetasid.
Mõtlesin oma südames,
et Jumal on mu maha jätnud ja hüljanud
ja siis mõtlesin: "Miks Jumal üldse inimesed lõi?
Ta ju pidanuks teadma,
et inimesed iseendas pole kunagi piisavalt head."
Isegi mu õpetajad, kes õpetasid meile šariaadi seadust,
ei teinud häid asju, vaid rikkusid seda seadust.
Nii mõtlesingi, et Jumal lõi meid kõiki taevasse mineku tarvis.
Kui aga see noormees tunnistas,
et küsimus pole me endi heades tegudes,
siis ta ütles ka,
et Jumal tuli Jeesuse kaudu inimese kujul siia maailma
ja suri meie eest.
Sest selleks läks vaja kellegi ihu, et see saaks ohverdatud meie eest.
Mida sa tundsid, kui esimest korda evangeeliumi kuulsid?
Kogesin ühtpidi kergendustunnet ja mõtlesin, et see on nii imeline!
Samas aga oli seda ka raske uskuda.
Vähemalt mõnda aega.
Mõtlesin: "Jumal, ma tõesti tahan uskuda Sinusse,
aga ma ei usu, et see vastab tõele."
Sest ma ei uskunud,
et Jumal saaks võtta inimese kuju, tulla siia maailma ja surra.
Seda oli raske mõista.
Oli tõesti, sest ma ei saanud aru, miks peaks Jumal surema?
Samas aga lugesin Koraanist, et Jumal võib teha mida iganes.
Nii olin sellest ka teadlik ja küsisin selle kohta ka õpetajatelt.
Küsisin koraanikoolis õpetajatelt asjade kohta,
mida mu kristlastest sõbrad olid mulle rääkinud.
Nad viskasid mu selle peale koolist välja,
kuid mu pere viis mu sinna tagasi.
Nad olid peale seda väga, väga karmid mu suhtes.
Kuid mu sõber julgustas mind lugema Johannese evangeeliumit,
öeldes, et see on kirjutatud inimestele, kes usuvad Jeesusesse.
Nii et kui küsitlesin oma õpetajaid,
tegin seda Johannese evangeeliumi põhjal.
Kuna olin ka võrrelnud Koraani ja Piiblit
ning Jeesust ja Muhamedi,
küsisin õpetajalt, mis vahe on Jumalal ja Tema Sõnal?
Ta ütles, et seal pole mingit vahet.
Küsisin siis, kas ta teab,
et Koraan ütleb, et Jeesus on Jumala Sõna?
Õpetaja oli väga pahane mu peale,
kuid ma ütlesin, et ma pole veel lõpetanud.
Ütlesin, et Johannese evangeelium ütleb,
et Sõna oli Jumala juures.
- Nii on. Sa olid väga julge!
Küsisin ka Johannese 1:14: kohta,
mis ütleb, et Sõna sai lihaks ja elas meie keskel.
Küsisin, mis lugu siis sellega on?
Õpetaja ütles, et olen kurjadest vaimudest vaevatud
ja viskas mu välja.
Juba teist korda.
Õpetajad peksid mind ja olid väga karmid mu suhtes.
Mul olid sellest isegi armid pikka aega.
Ja isegi, kui ma ei küsinud midagi,
olid nad siiski väga karmid ja hukkamõistvad.
Kuid kui rääkisin neile siis veel evangeeliumist,
kohtlesid nad mind veelgi karmimalt.
See võttis vist päris palju aega
hetkest, kui kuulsid evangeeliumi ja siis kristlaseks said?
Mul kulus selleks 9 aastat.
9 aastat? - Jaa.
Mõtlesid nende asjade üle ikka väga põhjalikult järele?
Jaa, mulle meeldib mõelda asjade üle järele
ja ma tegin ka põhjalikku uurimust, võrreldes omavahel Piiblit ja Koraani.
Algul ma ei saanud millestki aru ja olin isegi segaduses,
sest Vana Testament sarnaneb üsna palju Koraanile.
Palusin, et Jumal saadaks mulle kellegi,
kes aitaks mul mõista Piiblit.
Küsisin paljudelt oma sõpradelt ja naabritelt,
kellega koos koolis käisin.
Käisin nimelt kord katolikus koolis.
Küsisin neilt, kuidas pääseda taevasse
ning nad ütlesid, et tuleb paastuda, maksta kümnist jne.
See kõik taandus millegi tegemisele,
mistõttu mõtlesin, et see on ju nagu moslemitel
ega näinud kristluses midagi erinevat islamist.
Nii ei osanud mulle keegi pikka aega midagi vastata,
kuniks ühel päeval ühed inimesed ütlesid,
et nad on kristlased
ja võivad rääkida mulle, kuidas saada taevasse.
Olin varasemalt kuulnud seda vaid sellelt sõbralt,
kes jagas minuga oma tunnistust
ja kes ütles, et taevasse saab vaid Jeesuse kaudu.
Ja siis kuulsin sama lugu ühelt teiselt inimeselt - ühelt neiult,
kes ütles, et see käib vaid läbi Jeesuse vere.
Mõtlesin, et annan sellest ka oma naabritele ja sõpradele teada,
sest nad ei tea seda.
Küsisin sellelt tüdrukult, on see ikka tõesti tõsi
ja kuidas ta seda tõestab?
Ta oli valmis hakkama mulle piiblitundi pidama
ja ma olin sellega nõus.
Alustasime kronoloogilises järjekorras ehk täitsa algusest.
Tõotusest Jeesuse tuleku kohta jne.
See tüdruk ütles mulle midagi tõeliselt imelist.
Ta ütles, et alguses, kui Jumal lõi Aadama ja Eeva,
tegid nad endale lehtedest riided, et katta end peale pattu langemist.
Kuid Jumal ei leppinud nende lehtedest riietega,
vaid ütles, et Tal on oma viis, kuidas lepitada neid läbi vereohvri.
Ja selleks vereohvriks oli siis Jeesuse tulek ühel päeval.
See tüdruk ütles mulle:
"Sa maadled tegude tasandil nii nagu kord Aadam ja Eevagi tegid.
Nad tegid enda katmiseks lehtedest riided."
Me inimestena püüame teha seda sama,
aga Jumalal on hoopis teine tee ja see käib läbi vere valamise.
Jumal näitas kohe alguses,
et Jeesus tuleb ühel päeval ja sureb me kõigi eest.
Küsides palves Jumalalt, kas leidub ka mõni teine tee,
said sa vastuseks, et leidub.
Jaa.
Kuid samas ma ei uskunud seda.
- See usk tuli hiljem? Jaa, see tuli hiljem.
Siis kohtusin veel ühtede uute inimestega.
Nad olid kristlased
ja mind köitis see, kuidas nad koos palvetasid.
Nad kutsusid ka mind oma palvekoosolekutele,
mis oli minu jaoks väga üllatav,
sest islamis ei kutsuta kunagi mittemoslemit
palvetama koos endaga.
Mošees või kus iganes.
See on täiesti lubamatu.
Nii olin täiesti üllatunud neist inimestest.
Keset oma palvet ülistasid nad ka täiega Jumalat
ja ma kogesin oma südames totaalset muutust.
Sulgesin oma silmad ja kogesin, kuidas Jumal oli seal.
Selle palve ajal.
Tundsin oma südames, et tahan olla nagu nemad,
sest nägin neis seda sügavat suhet nende ja Jumala vahel.
Mul polnud seda.
Minu palvetamine oli vaid kui kohustus.
Miski, mida pidi tegema ja mille osas polnud valikut.
Kuid ma polnud kunagi õnnelik seda tehes.
Need kristlased aga olid õnnelikud ja sõltusid täiesti Jumalast.
Mida iganes nad palusid, see kõik oli kooskõlas Jumala tahtega.
Nad palusid otsekui Paulus Piiblis
ja olid mulle suureks julgustuseks.
Tol aastal, kui ma usklikuks sain...
See oli siis 9'ndal aastal ja mu süda oli väga raske.
Mõtlesin, mis toimub?
Mängin lihtsalt mingeid mänge või miks ma midagi ära ei otsusta?
Maadlesin täiega sellega, mida uskuda ja mis on tõde?
Samas teadsin sügaval oma südames, et tee Jeesuse juurde on ainus tee
ja sinna ei vii ühtki teist teed.
Samas aga oli mul raske loobuda kõigest vanast.
Tundsin tohutut hirmu nii oma pere kui kogukonna ees.
Kartsin, et nad hülgavad mu.
Ainus, keda olin lapsest saati tundnud, oli ju mu oma pere ja kogukond.
Noore tüdrukuna sirgudes olin otsekui oma kogukonna omand,
mistõttu, kuhu mul olnuks minna, kui nad oleks mu hüljanud?
Kes olnuks siis olemas mu jaoks?
Nii oli mul hästi palju hirme
ja samas käis mu südames üks tohutu lahing.
Üks suur võitlus.
Ma ei teadnud enam, mida ma tahan või ei taha,
nii et üks suur võitlus.
Kuniks nägin ühel ööl unenäo.
Unenäo, kus Jeesus tuli mu juurde ja ütles nagu Johannese 14. ptk.'s:
"Mina olen tee, tõde ja elu
ja ükski ei saa Isa juurde muidu, kui minu kaudu."
Arvasin, et Allah - islami jumal, oli rääkinud minuga,
aga tegelikult mõistsin ärgates, et see oli olnud siiski Jeesus,
kes kõnetas oma jüngreid Johannese evangeeliumis.
Nii et see oli see õhtu, mil hakkasin uskuma.
Olin alati kartnud põrgusse minekut,
kuid siis kogesin, kuidas see hirm kadus
ja asendus lootusega.
Olin hoobilt nii õnnelik ja rõõmus
ja teadsin täie kindlusega, et pääsen taevasse.
Kogu mu hirm oli läinud.
Just nii ma end tundsin.
Kui aga järgmine õhtu magama heitsin,
kogesin jälle hirmu.
Kuid Jumal ilmutas end mulle öösel
ja ütles: "Olen alati koos sinuga, mis iganes ka poleks.
Inimesed võivad ju hüljata su, kuid ma ei tee seda kunagi.
Mina olen olulisem kui inimesed."
See on see, mida Jumal mulle unes ütles.
See jõudis mulle kohale ja ma uskusin seda.
Nii olen näinud peale seda ka Jumala headust
ja Tema tõotuste täitumist.
Kuigi kristlaseks saamine oli väga, väga raske.
See polnud üldse mitte kerge.
Peale seda, kui võtsid Jeesuse oma ellu vastu,
kogesid ka tagakiusu, oli nii? - Jah.
Oma pere, sugulaste või kelle poolt?
Kõige suurem tagakius tuli kohaliku kogukonna poolt.
Mu pere püüdis algul varjata mu kristlaseks olemist,
sest neil oli häbi mu pärast.
Olin häbiplekk nende jaoks.
Kuid keegi mu perest pidi siiski rääkima kellelegi,
sest ma ei tea, kuidas muidu oleks teised sellest teada saanud.
Nii pöördus kogu kogukond hoobilt minu vastu.
Nende suhtmine minusse muutus ja ma sain lausa surmaähvardusi.
Mu onu helistas ja ütles mulle,
et tulistab mind kümme korda, kui mind näeb.
See on see, mida ta ütles.
Nii et sa pidid põgenema?
Pidid minema pakku.
Ma ei teinud seda kohe,
kuigi kogukond oli äärmiselt pahane
mitte vaid minu, aga ka mu pere peale.
Me elame kogukonnas, kus aidatakse üksteist.
Nii hakati ka vihkama mu perekonda.
Neile ei müüdud enam midagi, nende peale sülitati jne.
Nad olid minu tõttu suure surve all
ja arvasid, et ma olen kurjadest vaimudest vaevatud.
Nad soovitasid mul minna islami õpetajate juurde,
kes töötleks ja puhastaks mind Koraani abil.
Olin nõus ja nii tehti, kuid midagi ei muutunud.
Ma polnud deemonitest vaevatud.
Kuid siis tulid me koju 5 meest, kes ütlesid, et nad on islami misjonärid
Ma polnud sel hetkel kodus, kuid nad hoiatasid mu perekonda,
öeldes, et annavad mulle viimase hoiatuse
ja kui ma ei pöördu selle peale tagasi islamiusku,
võtavad nad minuga midagi ette.
See on see, mida nad ütlesid.
Ma ei tea, kas see hirmutas mu peret või mitte,
aga nad helistasid mulle ja käskisid mul koheselt põgeneda,
öeldes, et võin koju jäädes surra või minuga juhtub muud halba.
Nii pidingi põgenema, peatudes ühtede sõprade juures.
Põgenesin ega saanud enam kunagi tagasi minna,
mis oli väga raske.
On see tüüpiline kõigi puhul, kes teie maal kristlusesse pöörduvad?
On.
Osa neist kogeb isegi hullemaid asju.
Ma leidsin veel armu oma pere silmis,
kuna mul oli vaid ema, kes polnud kunagi karm.
Mu sugulased olid karmid ja survestasid mind.
Kuid on neid, kes kristlaseks saades kogevad tagakiusu.
Valdavalt meeste poolt.
Mehed piinavad neid naisi,
lukustades neid pimedatesse ruumidesse.
Osad tüdrukuid, keda tean, lukustati kuudeks kuhugi ruumi,
käed kinni seotuna.
Neile anti vähe süüa ja nad ei saanud sealt väljas käia.
Kas islamist ristiusku pöördumine
on naiste jaoks ohtlikum, kui meeste jaoks?
Ma arvan küll, sest naised sõltuvad nii palju oma perest
ja see on probleem.
Mehed pole pidevalt perega koos, vaid ajavad ka omi asju.
Paljusid islami tüdrukuid aga ei saadeta kooli,
vaid nad püsivad kodus, aidates emal süüa teha jne.
Kõik see põhjustab tüdrukutele palju probleeme,
sest kui nad saavad ka kristlasteks ning peavad lahkuma,
ei leia nad hariduse puudumise tõttu tööd
ega saa end ülal pidada.
Nii et see on väga raske.
Väga raske. - Väga raske.
Oled selles kultuuris loodud jääma koju ema juurde
ja kui sa siis pere juurest lahkud, teed neile häbi.
Meie kultuuris ei tohi tüdruk lahkuda kodunt enne,
kui alles abielludes.
Ta ei tohi.
Nii ei oskaks nad lahkudes isegi kusagilt peale hakata.
See on see, mis juhtub.
Üks tüdruk, kes kristlaseks sai -
ta pere sai sellest teada ja püüdis talle kohe meest leida.
See on midagi, mida enam-jaolt tehakse.
Kui mõni tüdruk saab kristlaseks, pannakse ta luku taha
ja talle püütakse leida mees.
See on see, mida tavaliselt tehakse.
Üks tüdruk aga, keda tean, põgenes selle pere juurest.
Kohe kõige täiega,
nii et nad ei saanud sundida teda abielluma selle mehega.
Mis on need põhiteemad, mida inimesed kogevad,
kes on neist väga rasketest aegadest läbi läinud?
Need, kes on pöördunud ristiusku ja kogenud tagakiusu.
Mis on need põhiasjad, mida inimene saaks teha,
et need raskused ületada?
Need inimesed vajavad armastust.
Enamjaolt.
Sest me tuleme islamist - väga hukkamõistvast taustast,
mis on väga käsumeelne.
Oleme kasvanud üles mõttega:
"Selleks, et midagi saada, tuleb midagi teha."
Me pered küll ütlevad, et nad armastavad meid,
kuid samas meid kasvatatakse väga rangelt ja islami seadusi järgides
Nii tuleb näidata neile inimestele midagi teistsugust.
Peame esitlema seadust Jeesuse moel,
kes on selle kõige eeskuju.
Kui me armastaks inimesi nii nagu Jeesus seda tegi
ja õpetaks neile selle kaudu tõde...
Ütleb ju Piibelgi: "Te tunnetate tõe ja see teeb teid vabaks."
Õppides üha enam ja enam tundma tõde
kogeme ka üha enam vabadust.
Olen näinud paljusid tüdrukuid,
kes algul meie juurde tulles on väga, väga katki
ja üritavad isegi enesetappu või muid hulle asju teha.
Mida enam nad aga õpivad tundma Piiblit...
Kui näitan neile Piiblist,
et Jumal tegeleski ummikus olevate inimestega
Seda isegi Vanas Testamendis.
Need inimesed olid omadega ikka täiega puntras.
Nii ma siis julgustangi neid,
öeldes, et oleme kõik omadega sassis ja keegi meist pole täiuslik.
Aga Jeesus ei tulnudki täiuslike, vaid patuste inimeste jaoks.
See on väga julgustav nende jaoks mõista,
et Jumal armastab neid kui patust.
Isegi juba kristlased olles -
kui keegi kuuleb seda sõnumit ikka ja jälle,
siis see julgustab teda.
See on see, mis teeb neid vabaks.
Nad vajavad kedagi, kes neid armastaks ja toetaks
ja oleks nö nende poolt.
Ma olen nende tüdrukutega ühevanune,
aga samas siiski kui ema eest neile.
See on suur eesõigus mu jaoks.
Meil on veel vaid mõni minut jäänud.
Tahan, et esitaksid meile - Soome kristlastele, väljakutse.
Mis oleks parim viis, kuidas palvetada teiesuguste inimeste eest?
Palun palvetage, et inimesed leiaksid Jeesuse
ja kasvaksid tões.
Nad vajavad tõde ja armastust.
Paluge, et me kõik võiks jõuda lähemale Jumalale.
See on kõige olulisem.
On oluline, et need inimesed saaksid täielikult muudetud
ja Jeesuse elu tuleks esile nende läbi.
See on see, mida ma igatsen.
Ja et nad läheks siis ka välja ja sirutuks teiste inimesteni.
See on mu igatsus.
Nii oleksime väga tänulikud, kui soomlased palvetaks me eest.
Ka meie jaoks on ülimalt oluline seista te kõrval ja toetada teid.
See on väga oluline
ja me oleme tõeliselt tänulikud te toe eest.
Me isegi ei teaks ilma teieta, mida teha.
Tean, et Jumal on kõige olulisem,
aga samas on Jumal kasutanud ka teid imelistel viisidel
ja me oleme väga tänulikud selle eest.
Tüdrukud on samuti väga tänulikud.
Nad on väga õnnelikud oma uue elu ja uue kodu üle.
Kõige enam aga vabaduse üle kiita ja ülistada Jumalat.
Võime ilma hirmuta teenida Jeesust.
Suur tänu Ameena!
Oli tõeline rõõm, et olid me saates.
Naudi oma aega Soomes ja õnnistusi sulle, su perele
ja kõigile tüdrukutele, keda oma kodus aitad.
Aitäh! - Suur tänu!
Hoopis mina pean teid tänama.
On tõeline eesõigus olla siin ja jagada seda kõike teiega.
Suur, suur tänu kõige eest, mida meie heaks teete!
Armastan sind ja teid.
Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas