MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tere tulemast taas vaatamata saadet "Märtrite hääl"!
Tänapäeva Euroopa nii poliitiline kui eetiline atmosfäär
on ohtlikult filosoofiline
ja on tõusnud esile nii mitmeski Euroopa maas.
Väärastunud arusaamad ja nägemused inimlikkusest,
mis veel mõnikümmend aastat tagasi polnud enamusele vastuvõetavad,
võtavad üha enam võimust.
Kristlaste, juutide ja mustlaste vastu
kõlab üha enam vihakõnet ja vastuseisu.
Halvimal juhul on see toonud kaasa isegi terroriakte.
Kõigi nende sündmuste valguses ei saa me mitte vaiki olla.
Miranda on osalenud nii Euroopa Komisjoni töös
kui kõrgetel kohtadel Euroopa Nõukogus.
Ta on Euroopa mustlaste foorumi esimees
ja teinud kõvasti tööd selle nimel, et märgataks mustlaste olukorda.
Ja et seda märgataks ka siin Soomes.
On oluline, et me austaks inimesi õigel moel.
Samas pole te ka unustanud
kristlaste ja juutide vastu tõusnud vastuseisu,
mis on tasapisi, aga kindlalt tõstmas pead.
Nii räägime me täna üsnagi tõsisest teemast.
Tere tulemast me saatesse Miranda Vuolasranta!
Tänan!
Olete tegutsenud mitmes olulises valdkonnas ja rollis
nii Euroopa Komisjonis kui Euroopa Nõukogus.
Rääkige palun lähemalt, millised on te ülesanded seal olnud?
See on muidugi pikk jutt,
aga oma ameti poolest olen ma tegelikult üldse õpetaja.
Olles osalenud 2 aastat
Baltimaadest tulnud humanitaarabi programmis
siirdusin ma 1997. aastal
Sotsiaal- ja tervishoiuministeerumi teenistusse.
Seal tegutsesin 5 aastat,
peale mida siirdusin 2002. aastal välisministeerumi teenistusse.
See oli ühtpidi seotud ühe president Haloneni algatusega
rahvusvahelisel tasandil,
kus ta ütles, et Euroopa mustlased, kes on vägagi kõrvale jäetud rahvas,
kuid keda samas on mitu miljonit,
et neil peaks olema oma hääl
poliitiliste otsuste langetamisel rahvusvahelisel tasandil.
Ta rääkis sellest algatusest 2001. a.
ja 2002. a. saatis välisministeerium mu asjatundliku ametnikuna
Euroopa Nõukogusse Strasbourgis Prantsusmaal.
Mu ülesandeks oli peamiselt
hajutatud mustlasorganisatsioonide kokku koondamine,
mustlasnaiste õigused
ja ka info jagamine holokausti kohta.
Sest Euroopa Nõukogu on see rahvusvaheline institutsioon,
kes on kõige muu hulgas seisnud ka holokaustist teavitamise eest
oma liikmesriikide õppesuundades
ja samas tootnud ka õppematerjale,
mille osas nad loodavad, et kõik 47 EL liikmesriiki
kasutaks neid oma õppeprogrammides,
teadvustamaks nii juutide, mustlaste
kui teiste holokausti ohvriks langenud rahvaste saatusest,
et see kõik ei ununeks.
Nii et need olid mu ülesanded Euroopa Nõukogus,
kus töötasin kokku 4,5 aastat.
Tulin sealt tagasi 2006. aastal,
täiendades end Soomes eriolukordade spetsialistina.
Ja siis 2013. aastal
saatis välisministeerium mu Euroopa Komisjoni Brüsselis.
Mu sealsed ülesanded olid seotud
Euroopa Komisjoni all tegutses
võrdõiguslikkuse ja demokraatia edendamise üksus,
kus jälgiti just seda,
kuidas liikmesriikides elavate vähemuste
ja nõrgemas seisus olevate isikute inimõigused ja sotsiaalõigused
on täidetud.
Nii püüdsin seal tuua esile
Soome inimõiguste ja vähemusõiguste poliitika eeskuju,
vaadates, kas seda saaks rakendada ka teistes EL riikides,
mida tol ajal oli kokku 28.
See oli üsnagi pingeline töö.
Ühtlasi osalesin teatud rahastuse jagamise jälgimisel.
Kuna Euroopa Liit toimib 7-aastaste majandustsüklite alusel,
siis liitudes Euroopa Komisjoniga 2013-2014 aastal,
arutati seal just järgneva 7 aasta majanduspoliitilisi suundi
ehk siis seda, kuidas liikmesriigid sellest kasu saaks.
Nii tegin ka selles vallas teatud taustatööd.
See oli ühtaegu paljunõudev, aga samas ka huvitav töö.
Sellises töös läheb kindlasti vaja jõudu ja visadust,
et kõike edasi viia.
Isegi, kui kõik ei suju päris nii nagu algul ehk arvata võis.
Kuid eks asjad liigu siiski edasi.
Kust olete saanud kõigeks selleks oluliseks tööks
jõudu ja jaksamist?
Sest ühtpidi on ehk tegu ka üsna üksildase tööga.
Nagu algul juba öeldud, on tegu pika tee ja pika looga,
mis ehk tänases saates pole kõige olulisem teema.
Kuid ma teadsin juba 10-aastase tüdrukuna,
et Jumal on mind kutsunud ja valinud.
Nii et, kui ma siis 15-aastasena langetasin isikliku usuotsuse
ehk valisin kristlikud väärtused ja Jeesuse oma isiklikuks Päästjaks,
siis Jumal rääkis mulle uuesti sellest kutsest.
Nii palusin samasugust palvet nagu Saalomon omal ajal,
et Issand annaks mulle tarkust ja arusaamist,
sest ma üksi pole nendeks asjadeks võimeline.
Nii olen kogenud läbi elu, kuidas kõik see tarkus ja arusaamine,
mida olen vajanud neis olulistes tööülesannetes,
on tulnud Jumala käest.
Nii ei saa ma ka võtta seda au endale.
Alati, kui keegi on kiitnud ja öelnud: "Küll sa teed ikka tublit tööd!",
olen alati öelnud, et tänan Jumalat selle eest,
sest kogu au selle arusaamise ja jõu eest kuulub Talle.
Olete te alles alandlik inimene.
Aga aitäh, et räägite sellest kõigest,
sest nii saame ka siin saates teada,
et mustlaste endi seas pingutatakse väga tugevalt
asjade edasi liikumise nimel
ja kui kellelgi on selles vallas vale arusaamu,
siis saame neid selle saate käigus parandada.
Milline siis mustlaste seis tänapäeval on
ja milliseks see on Euroopas kujunenud?
Kuidas te mustlaste olukorda näete?
Mustlased on elanud Euroopas umbes 1000 aastat,
nii et nad pole mingi uus ja äsja orbiidile ilmunud seltskond.
Nad on osa eurooplastest.
See on pikk lugu,
aga nad on kogenud Euroopas rohkelt tagakiusu,
orjastamist
ja ka nende kui rahva hävitamist.
Vaid vähesed teavad,
et Euroopas on sadade aastate jooksul olnud seadusi,
mis on röövinud mustlastelt seadusliku kaitse
ja kõik peamised inimõigused.
Sadade aastate jooksul
võis Euroopas mustlasi hukata ilma kohtuprotsessita.
II Maailmasõja ajal...
Sedagi ei teata,
vaid see on tõusnud esile alles viimaste aastakümnete jooksul.
90'ndatel avati uuesti kõik holokausti arhiivid
ja kui käidi läbi kõik juutidest pealtnägijate tunnistused,
jõuti selgusele,
et II Maailmasõja ja natside tagakiusu ajal
hävitati mustlasi 1-2 miljoni inimese jagu.
Tõeliselt šokeeriv! Nii suur hulk.
Seda ei teata täpselt ka seetõttu,
et kõik need mustlased hukati koonduslaagritest väljapool.
Baltimaades näiteks lasti neid metsas maha
ja maeti siis ühishaudadesse.
Tänapäeva Euroopas
on mustlased tõrjutud kõrvale pea kõigist arengutest
ja inimeste üleüldine arvamus on endiselt see,
et mustlased pole samasugused ja sama palju väärt kui kõik nemad.
Veel 1000 aastat hiljemgi peetakse meid Euroopas võõrasteks.
Teistsugusteks, mitte samasugusteks.
Euroopa Põhiõiguste Ameti sõnul
on mustlased endiselt kogu Euroopa kõige tõrjutum vähemus
kellest suuremal osal pole korralikku eluaset
ja kes elavad suures vaesuses.
Neil pole ka piisavalt toitu ega puhast vett.
Mustlased ei saa näiteks väljaspool Põhjamaid
osa tervishoiu teenustest.
Neil pole õigust selleks.
On teada, et igal aastal sureb 400-800 mustlaslast.
Külma ja nälja tõttu.
Euroopa Liit on viimase 10 aasta jooksul
loonud uue, mustlasi puudutava poliitilise integratsiooni liini
ja seda just tänu mainitud olukorrale.
Samas ei peeta Euroopa Liidu liikmesriikides
mustlaste olukorda oluliseks.
Poliitilises sfääris ei peeta seda oluliseks teemaks,
mis vajaks korda seadmist.
Keset kõike seda rasket olukorda -
mis suunas näete mustlaste olukorda liikumas?
Kas tegu on üleüldise suhtumisega neisse,
või on tegu vaid teatud otsustajate suhtumisega,
et need asjad ei liigu edasi?
Siinkohal on oluline meeles pidada, et kui jutt käib mustlastest,
siis arvatakse, et neid elab Euroopas 12 miljonit.
Kui arvata sinna hulka ka Türgis elavad mustlased,
kerkib see arv 15 miljonini.
Tegu ei ole eriti homogeense, vaid pigem heterogeense inimgrupiga,
mis koosneb paljudest erinevatest hõimudest.
Nii on ka nende positsioon Euroopas peale 1000 aasta pikkust ajalugu
väga erinev.
Põhjamaades on mustlaste olukord parem kui mujal.
Miks?
Sest me oleme tegutsenud selle nimel 1950'ndate aastate algusest.
Oleme kogenud selles vallas nii õnnestumisi kui ebaõnnestumisi
ja nii on meil ka palju kogemust, kuidas asju korralikult ajada.
Samas aga on Euroopa poliitiliste otsustajate juures
näha seda, et poliitilised prioriteedid on eelkõige seotud Brexit'iga,
immigratsiooni ja turvapaiga teemadega,
terrorismiga,
piirivalve küsimuste ja majanduskriisidega.
Soomes ka turvaküsimustega.
Nii ei peeta mustlaste olukorda ja kõrvale jätmist
poliitiliselt oluliseks.
Hetkel on olukord selline,
et rahvusvaheliste inimõiguste eest seisev
ja vaesuse vastu võitlev tuntud briti organisatsioon Oxfam
avalikustas 2019. a. jaanuaris raporti,
kus tõdes, et hetkel jaguneb maailm väga selgelt
vaesteks ja rikasteks.
Kogu majandusmaht ja raha keskendub vaid rikastele.
Riikide tasandil
kärbib see aga põhiturvatunnet,
sest riigid kärbivad pidevalt põhiteenuste kättesaadavust.
See aga viib vaesuse kasvuni
ja see omakorda viib rahvusluse kasvuni,
mis tänasel hetkel on üsnagi hirmutav ja ohtlik asi.
Kui rahvas muutub rahutuks, hakatakse otsima patuoinast.
Nii näeme me ka praegu,
kuidas selle patuoina otsimine keskendub väga võimsalt
juutidele, mustlastele ja teistele nö "erinevatele" gruppidele.
Kogu see vestlus viibki meid nüüd mu järgmise küsimuseni.
Rääkides Euroopa suhtumisest
mustlastesse, juutidesse ja kristlastesse...
Kindlasti teisteski paikades, aga eriti just Euroopas,
mida vahel on nimetatud kristlikuks maailmajaoks,
siis kas näete mõnda ühendavat muutust
suhtumises neisse ja kristlastesse ning nende usku.
Kas üleüldises mõtteviisis kristlaste suhtes on midagi muutunud?
Ühtlasi mõeldes ka mustlaste ja juutide olukorra peale
ning neist kaugenemise peale.
Ja ühtlasi siis ka kristlastega seoses.
Olen viimastel aastatel mõelnud sageli sellele,
et kuna kristlikud väärtused on mu enda jaoks väga olulised
ja mul on ka isiklik suhe Jumalaga
ja ma olen samal ajal tegutsenud avalikul ja rahvusvahelisel tasandil,
siis mu meelest on märkimisväärne see,
et on lubatud rääkida nii islamist kui budismist,
neid väärtustades ja neile ruumi tehes.
Nii on inimestel usuvabaduse sildi all õigus jagada avalikult oma sellist usku
Niipea aga, kui jutt läheb kristlike väärtuste peale,
siis oh üllatust - seda ei võeta täna sugugi mitte avalisüli vastu.
Näiteks tööpaikades, lasteaedades, koolides jne.
Mu meelest on see väga murettekitav nähtus,
sest see tõstatab küsimuse,
kas me Lääne kristlastel on äkki nõrk enesehinnang?
Või on see üldse kuhugi ära kadunud?
Kõigil teistel usunditel on oma väärtushinnangud
ja nad hoiavad oma olemasolust väga tugevalt kinni
ega lepi sellega, et neid näiteks pilgatakse
või et näiteks islamit avalikult maha tehakse.
- Või budismi. Või budismi.
Ristiusku aga tümitatakse ja pilgatakse televisioonis iga päev.
Ja kui keegi peaks julgema avalikult tunnistada,
et ta on kristlane ja peab oluliseks kristlikke väärtusi ning eetikat,
pannakse talle kohe vanamoelise, mittetsiviliseeritud,
fundamentalistliku inimese silt külge.
Mu meelest on see üsnagi tähelepanuväärne,
sest kogu Lääne ühiskond on üsnagi pikalt rajanud end
judeokristliku kontseptsiooni ümber.
Kogu me seadusandlus ja arusaam õigest või valest
lähtubki sealt ja kristlikest väärtustest.
Ehk siis siin on üks vastuolu
ja Lääne inimesed peaksid ärkama üles selle teema osas
Selles osas, mis puudutab me kristlikke väärtusi -
seda, mis on hea ja halb, õige ning vale.
Me oleme saanud need moraalsed ja eetilised väärtused kui kingiks
ja me peaks olema nende üle palju, palju uhkemad kui me oleme.
Nii lasteaedades, koolides kui avalikes aruteludes.
Me oleme lõiganud ära kõik kristliku.
Vaimulikud laulud pole enam lubatud.
Koolide lõpuaktustel pole lubatud laulda laule,
kus mainitakse Jumalat.
Mu meelest on see arusaamatu
ja see tõstatab küsimuse, kas meie identiteet, ühiskond,
haridus ja arusaam seadusandlusest - kas see kõik on kokku varisemas?
On see hävimas?
Kas inimesed on muutunud nii tsiviliseerituks ja vabameelseks,
et nad ei pea enam oluliseks oma identiteedistki kinni hoidmist?
See on üsnagi raske olukord,
sest see mõjutab kogu me ühiskonna olukorda,
kus on selgesti näha tasakaalutus
ja ka see, kuidas noortel ei lähe hästi.
Nad ei kasva üles turvalises keskkonnas.
Eks selle teema või ju ka panna mõne muu teema arvele,
öeldes, et turvalisus tuleb siis, kui mõned muud asjad on paigas.
Aga inimene ei tunne turvatunnet siis, kui tal pole ühendust Jumalaga;
kui tal pole võimalust saada oma patte andeks,
kui ta on teinud midagi valesti.
Inimestele on loodud arusaam, et nad võivad teha, mida iganes
ja kõik on lubatud.
Nii aga loome ühiskonna, mis sattub peagi kaosesse.
See on äärmiselt murettekitav ja nii tuleb sellest rohkem rääkida.
Tuleb tõsta häält
ja avaldada oma arvamust nende asjade suhtes.
Osad Euroopa riigid on hakanud looma leppimise õhustikku.
Kuidas see on juhtunud?
Seda siis selles mõttes,
et need riigid on otsinud lepitust näiteks holokaustiga seoses.
Kui ühel või teisel riigil on olnud osalust selles,
on üksteiselt palutud andeks
ja te olete seda ka teatud moel näinud.
Et siis sellest tahaks küll paari lausega kuulda.
Euroopa Nõukogu seisab inimõiguste ja demokraatia eest
ja see rajati peale II Maailmasõda.
Seda selleks, et luua ja rajada Euroopa riikides
põhiõiguslikke väärtusi.
Inimõigused, vähemuste õigused, demokraatia areng jne.
Nii on Euroopa Nõukogu olnud esimene institutsioon,
kes on tunnustanud
ja samas nõudnud oma 47'lt liikmesriigilt,
et holokausti toimumist peab tunnistama.
Nii on toodetud ka vastavasisulisi õppematerjale jne.
Viimase kümne aasta jooksul on Euroopa Liit ja Euroopa Parlament
hakanud samuti seda tunnistama
ja andnud välja teatud resolutsioone ning juhiseid EL liikmesriikidele.
Ühtlasi tähistab Euroopa Parlament iga aasta 27. jaanuaril
holokausti mälestuspäeva.
Minagi sain sinna sel aastal kutse ja olen saanud varasematelgi aastatel.
Mu meelest on see ülimalt oluline asi.
Kui aga nüüd mõelda mustlaste holokausti tunnustamisele,
siis II Maailmasõja järgselt jäeti see küll varju
ja sellest ei räägitud midagi.
Ka polnud mustlaste seas palju nö tsiviliseeritud inimesi,
kes võinuksid selle teema esile tuua.
See teema taheti maha vaikida - mustlaste endigi poolt,
sest surma ja hävitustööd peeti millekski halvaks
ja kardeti, et kui sellest rääkida, siis see tuleb kuidagi uuesti tagasi.
Alles 90'ndatel hakati lähemalt uurima mustlaste poolt kogetud holokausti.
Saksamaa tunnistas mustlaste holokausti toimumist
1970'ndatel aastatel.
Tookord arvati, et hukati umbes pool miljonit mustlast.
Täpsem info puudus.
Teati vaid, et mustlasigi hukati nende nö tõu tõttu.
Samas aga ei teatud, kui paljusid neist.
Alles 60 aastat peale seda hakati asja põhjalikumalt uurima.
On tõsi, et erinevad Euroopa riigid on hakanud selle teemaga tegelema.
Nii toimub Euroopa Parlamendis peagi suur rahvusvaheline konverents,
mille teemaks on "Tõde ja leppimine".
Tõde peegeldub komisjonide loomises liikmesriikides
ja leppimine selles, et otsitakse mooduseid selleks.
Nii et ühtpidi tegutsetakse selles vallas.
Teisalt aga on rahvuslus märgatavalt tõusmas.
2019. aastal toimuvad Euroopa Liidu valimised,
kus on selgelt näha, kuidas populistid ja äärmusparempoolsed
kasutavad võõrahirmu oma kasuks ära,
et saada endale rohkem hääli ja toetust.
Ennustuste kohaselt arvatakse
et äärmusparempoolsed saavad Euroopa Parlamendis
suurima otsustusõiguse,
mis minu, kui inimõiguste ja vähemuste eest võitleja jaoks
on vägagi murettekitav.
Ehk siis selles vallas peaks häirekellad küll tööle hakkama.
Vaatame veel saate lõpetuseks ka ülemaailmset seisu.
Maailmas on suurel hulgal tagakiusatud kristlasi -
vähemalt 350 miljonit.
Tõsiselt tagakiusatud kristlasi, kes kogevad igapäevast tagakiusu,
on vähemalt 245 miljonit.
Ajaloo kohaselt on juute läbi aegade taga kiusatud
ja juutide vastane viha tõstab endiselt pead.
Mustlased kogevad vähemusena rassismi ja julma kohtlemist.
Nii et juutide, mustlaste ja kristlaste vahel
on selles osas mitmeid ühildavaid tegureid.
Paljud Euroopa riigid
on kahandanud viimastel aegadel kristlaste õigusi
uskuda Jumala Sõna, elada selle järgi ja austada seda.
Koraanist räägitakse väga hästi,
aga kristlaste Jumalat ja Jeesust võib pilgata
ning Piiblit võib igati maha teha.
Kuidas te neid arenguid näete ja mida me selles osas teha saame?
Püsida vagusi
või mis oleks parim asi, mida selles olukorras teha?
Mu meelest ei tohiks kristlased mitte mingil juhul olla vait.
Ainuüksi juba ühe inimese arvamus omab mõju.
Usun siiralt, et iga üksikisiku teol ja häälel on kaalu
ja armastus on see,
mis peaks kujundama me lõpuaja käitumist ja mõju.
Sest armastus on see, mille kaudu saab muuta olukordi.
Jeesus küsis kord Galilea ääres Peetruselt:
"Kas sa armastad mind?"
Jeesus peaks esitama sama küsimuse kõigile meilegi - nii sulle kui mulle.
Küsimus on, kas see armastus tekitab meis vaid ühe mõnusa tunde,
kui istume oma koguduses ja oleme rahul sellega,
et oleme leidnud Jeesuse ja kristlikud väärtused
ja ongi kõik.
Kuid see ei tohiks olla nii.
Armastus ei ole tunne, vaid armastus tähendab tegusid.
Armastus tähendab tegutsemist.
Kui armastus näeb midagi, mis on halb ja väär,
siis armastus tõuseb üles ja varjab ning kaitseb,
avades suu ja öeldes: "See pole õige!"
See on see, midagi ootaksin rohkem tänapäeva kristlastelt,
et nad ei läheks kaasa tänapäeva isekuse ja egoismiga,
kus mõeldakse vaid omaenda heaolule.
Nii on oluline, et nad tõsuseks esile
peegeldades oma armastust tegudes ja liikuma asudes;
et nad võtaksid seisukoha ja asuksid linna väravatesse;
et nad haaraksid pastaka
ja kirjutaksid telekanalisse või radiosse,
andes teada, et nad ei lepi selliste asjadega
ja inimlikkust tuleb austada ning üksteist peab armastama.
Aitäh selle tõeliselt hea lõppsõna ja kogu me vestluse eest!
Rohkelt Jumala õnnistusi kõigesse, mida teete
ja erilist Jumala juhtimist te ellu.
Tänan!
Tõlge: Anne-Ly Raukas