MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Tere tulemast vaatama taaskord saadet "Märtrite hääl"!
Iisrael elab uues ajastus.
Huvi Jeesuse kui Messia vastu on kasvanud,
samas kui paljud ultraortodokssed juudid
on lausa agressiivsed messiaanlike juutide suhtes.
Palestiina aladel makstakse kõrget hinda
oma usu tõttu Jeesusesse.
Samas aga langevad ka müürid.
Inimesed igatsevad muutuste ja uue elu järele
keset kõiki neid pingeid.
Keegi ei tea, kas homne päev tulebki,
kuna järjekordselt on kuulda uut pommihäire signaali.
Sellises olukorras elab tänane Iisraeli rahvas Iisraeli maal.
Meil oli võimalus käia ühe grupiga sealsetes paikades.
Samas teeme koostööd ja aitame sealseid usuõdesid- ja vendi
Minuga koos käis seal reisil ka Petri Nuotio.
Tere tulemast Petri me saatesse! - Tänan!
Oli tore olla koos sinuga selle grupi juhtideks.
Oli tore reis tõesti.
Harva saab sellise grupiga reisida, kus pole mingeid pingeid ega nurinat.
Tõsi. Meil oli erakordselt hea grupp.
Selgituseks me vaatajaile, siis kes selle reisi korraldas
ja miks see oli just nimelt lugejate reis?
Mida sa ühe osaleja ja grupijuhina selle kohta ütleksid?
Tegu oli "Märtrite hääl" poolt korraldatud
lugejate reisiga
ehk siis see puudutas "Märtrite hääle" lugejaid,
kes toetavad tagakiusatud kristlasi üle maailma
ja keda eriliselt huvitab ehk ka usklikuks saanud juutide olukord,
keda taga kiusatakse.
Ja ka usklikuks saanud palestiinlaste olukord,
keda samuti taga kiusatakse.
Ehk siis, need inimesed loevad "Märtrite hääl" ajakirja
ja vaatavad ka me saateid.
Meil oli kaasas ka tohutult hea giid,
kes oli vägagi teadlik Iisraeli ajaloost, hetke olukorrast
ja ka Piibli ajaloost.
Kes see giid oli?
Tegu oli Harry Grögeriga, keda oli tõesti väga mõnus kuulata.
Ta hakkas rääkima niipea, kui bussi astusime,
jagades palju taustainfot ja valgustades kõike ka Piibli põhjal.
Nii et mõistsime kõiki neid lugusid oma kontekstis, mis oli tore.
Oleme käinud Iisraelis mitmeid kordi
ja see on meile otsekui püham paik, kui see, mille keskel me ise elame.
Eks see selles mõttes olegi püha paik, et Jeesus elas seal oma maise elu,
kuid täna elab seal juba palju selliseid inimesi,
kes teevad kahjuks pattu ja põhjustavad sellega palju jama.
Ehk siis, tänapäeva Iisrael on juba üsnagi ilmalik.
Kuid me saime siis käia neis paikades, kus Jeesuski kord käis
ning kus Piibli prohvetid ja jumalamehed-naised on elanud.
Mis sind nende paikade juures kõnetas?
Seal oli paar kohta, mis ületasid minu jaoks kõik teised.
- Räägi neist.
Esimene neist oli tagakiusatute muuseum.
Mõelda vaid, et kui juutide tagakius algas,
siis suurem osa kristlasi hoidis selle koha pealt oma suu kinni.
Mõtlen, kui kergesti see võib puudutada meidki -
kui kergesti me vaikime ülekohtu ees.
Me ei julge vastanduda, sest palju lihtsam on olla vait
ja muganduda tasapisi kõigega, mis me ümber toimub.
Nii et see kõnetas mind väga tugevalt.
Me kõik oleme ühtpidi vastutavad kõige toimuva eest.
Olgu selle kõige kontekstis mainitud,
et ülemaailmse juudi kogukonna juht küsis,
miks ei taheta tänapäeval rääkida kristlaste tagakiusust?
Miks igasugu tähtsad ettevõtjad ja ka tuntud sportlased näiteks,
kes seisavad igasugu muude asjade eest,
ei räägi kristaste tagakiusust.
Ta ütles: "Me teame, mida tagakius tähendab
ja mida tähendab inimeste vaikimine, kui see algab.
Nii tahame me ka toetada kristlasi keset nende tagakiusu."
See oli minu jaoks nii kõnekas!
Kõne inimese poolt, kes ise on juut
ja veel maailma tasandil tuntud juut.
Meil oleks võimalus tõusta sirge seljaga esile
ja rääkida, kui on aeg rääkida.
Ja kuniks veel on võimalus mõjutada teatud asju.
Muide, ajal, mil seda saadet praegu teeme,
toimub rahvusvaheline kristlike meediajuhtide konverents
ja nad kogunesid ka knessetis ehk siis Iisraeli parlamendis.
Nad palusid seal kahel korral Jeesuse nimel õnnistust Iisraelile
ja Iisraeli otsustav võim -
nii peaminister kui parlamendi ja valitsuse liikmed
kummardasid samuti pead ja palusid Jeesuse nimel.
- See on ikka väga suur asi. Sellises paigas ikka väga kõva sõna.
Olles lähenemas ajale, mil Jeesus on tagasi tulemas,
usun, et me reis toimus väga õigel ajal.
Me olime seal just sel nädalal, mis on Iisraeli jaoks väga tähtis.
Nimelt tähistati siis just sukkot'it ehk lehtmajadepüha.
Palju inimesi oli liikvel ja õhus oli rohkelt rõõmu.
Nii oli, sest tegu oli pühadega.
Juudid on säilitanud oma oskuse ka tähistada,
osates eraldada end argipäevast.
Meil soomlastel oleks sellest ehk midagi õppida,
et elu ei ole koguaeg vaid hall argipäev.
Ja samas võib keset kõike seda melu plahvatada kuskil pomm
või lennata kuskilt rakett.
Kunagi ei tea, kes või kust järgmisena ründab
ja sellest hoolimata tähistatakse ja rõõmustatakse, kui on selleks aeg.
Ja teiseks see nende kokkuhoidmine.
Nende suhtumine oma peredesse ja koos olemisse on hoopis teine.
Me külastasime seal erinevaid paiku.
Ka meie jaoks olulisi koostööpartnereid.
Külastasime ka Petlemma baptistikogudust,
kohtudes seal ühe pastoriga.
Räägi sellest kohtumisest lähemalt.
See kõnetas mind väga palju ja usutavasti sindki.
Just. See oligi see teine asi, mis mind kõige enam kõnetas.
Esiteks oli see tagakiusatute muuseum
ja see pastoriga kohtumine oli kohe kindlasti see teine kõrghetk.
Külastasime siis seda Petlemma kogudust,
kus pastor rääkis sellest,
kuidas Jeesus leidis tema, kui endise moslemi
ning muutis ta elu.
Ühtlasi palvetas ta 27 aastat oma lähedaste eest,
et ka neist võiks saada kristlased.
Ja siis ta vanem vend saigi kristlaseks,
kellest sai väga võimas ja julge Jumala tunnistaja.
Kuid siis ta tapeti,
mille taga olid nende oma lähiringi inimesed.
Kuid see viis, kuidas nad ei tingi Jumala sõnumi osas...
See pastor ütles, et tal on palutud kuulutada vaid Uuest Testamendist
ja siis oleks kõik hästi.
Kuid nad ei taha, et ta õpetaks Vanast Testamendist
ja veel vähem sellest, et Iisrael on juutide tõotatud maa.
Kuid olles ise endine moslem, ta ütles, et ta ei saa tingida Jumala Sõnaga.
Ja siis ma mõtlen kohe meie läänemaailma peale,
kus niipea, kui kogeme mingitki vastuseisu,
mõtleme kohe, kas me ei peaks kuskilt pisut järgi andma?
Kuid me ei pea seda tegema,
vaid võime täie kindlusega hoida kinni sellest, mis on.
Nii on.
Mind kõnetas see samuti, kui ta ütles, et ta ei tingi Piibli sõnumi osas
ja kui Piibel ütleb selgelt, et Iisrael on Jumala valitud rahvas,
siis tema tahab neid toetada ja olla nende poolt.
Kuid ta on pidanud kõige selle tõttu ka kannatama.
Teda on püütud viiel korral tappa, kuid ta on siiski veel elus.
Ka nende kirik on pidanud üsna palju kannatama.
Nagu aru sain, on nende kirikuhoone saanud mitu pommitabamust.
Nad on pidanud asendama aknad väiksemate akendega,
et neist ei saaks süütepomme ja muid plahvatusaineid sisse visata.
Täna seda enam ei saagi,
sest nad on muutnud oma hoone selles mõttes turvalisemaks.
See oli samuti huvitav,
kuidas nad hakkasid õhtuti pidama nö äratuskoosolekuid
nagu neid vanasti nimetati.
Kõrval asuv mošee
alustas selle peale samaaegselt oma lärmakate etteastetega,
et raskendada koguduse ärkamiskoosolekute läbiviimist.
Mida pastor selle peale tegi?
See oli muide esimene asi,
mis mulle sinna kogudusse minnes selle hoone juures silma jäi -
kiriku katusel oleva risti jala ümber oli ümberringi asetatud kõlarid.
Mõtlesin, et mis lugu sellega veel on?
Pastor vastas selle peale, et kui ta kord palvesse läks,
siis ta ütles Jumalale, et teda häirib kogu see mošeedest tulev lärm
ja küsis, mida selles osas ette võtta?
Issand vastanud selle peale: "Aga kus su kõlarid kõik on?"
Ja nii ta need kõlarid sinna katusele siis viiski.
See oli nii naljakas, kui pastor ütles:
"Me kõlarid on pisut vähem efektiivsemad."
Tõsi, need mošeede hääled olid taustalt ikka kuulda.
Järgmisel hommikul üks sõber helistas ja ütles:
"Aitäh eilse jutluse eest, mis oli mulle suures julgustuseks."
See tavaliselt ikka kõnetab, kui nähakse tagakiusatuid.
See, et nad ei hoia oma usku vaka all ega tingi Piibli tõdede osas.
Nad tahavad kuulutada Jumalast, isegi, et see põhjustab palju vaeva.
Need on ikka väga suured asjad. - On tõesti.
Samas on rõõm teatada,
et kui muidu arvatakse,
et juudid ja palestiinlased on nii kaugel üksteisest
ega tee mingit koostööd,
siis see kogudus on kui sillaks.
Nad teevad koostööd ja toimetavad ühtse koguduse alt.
Nad austavad üksteist ja tunnevad rõõmu üksteisest.
On täiega lahe, et peale seda, kui sinna on hakatud abi saatma,
siis usklikuks saanud juudid soovivad,
et abi jõuaks esmalt palestiinlastest kristlasteni.
See räägib väga sügavast üksteisest hoolimisest,
sõltumata sellest,
kui lõhestunud poleks poliitiline olukord.
Jeesus on liitnud inimesi ja sulatanud müüre.
Seda on praktikas väga selgelt näha.
Üks asi, mis mind veel teatud moel puudutas,
oli ortodokssete juutide tugev vastuseis ja segamine,
kes on samuti heitnud pomme ja süüdanud nende palvetoa,
hävitades sellega sealse sisustuse.
Ühtlasi on nad ka üritanud tappa koguduse töötegijaid.
Kohtudes ja vesteldes sealsete rabidega,
siis nad olid ülimalt sõbralikud ja nii tänulikud me külastuse üle.
Otsekui midagi juhtus jälle.
Siinkohal on hea meeles pidada,
et ortodoksseid juute evangeliseeritakse seal üsna palju
ja nende suhtumistes on midagi muutunud.
Kuna viibisime seal lehtmajadepüha ajal,
mis on iisraellaste jaoks väga tähtis püha -
saagi koristuse püha,
siis see peegeldus eripaigus ka tänavapildis.
Lisaks sellele toimus suur Jeruusalemma marss,
millest võttis osa u 10 000 inimest üle kogu maailma.
Me saime samuti sellest osa võtta.
See, kuidas inimesed marssijatesse suhtusid,
oli äärmiselt liigutav.
Nad lehvitasid meile ja vahel isegi puudutasid meid.
Nad tänasid meid tulemast ja soovisid meile Jumala õnnistusi.
Ehk siis kogu sealne õhkkond on muutumas
ja Jumal kõnetab oma rahvast.
Mõelda vaid, et juba kaks korda on palvetatud Iisraeli parlamendis!
Nii peaminister kui parlamendi ja valitsuse liikmed
on palvetanud Jeesuse nimel.
Äärmiselt tähendusrikas!
On tõesti. See pole mingi väike asi.
Kogu au Jeesusele Kristusele selle eest!
Me programm kätkes endas ka huvitavate külalistega kohtumist,
kes rääkisid meile, mis on Iisraelis toimumas.
Franz Benga ja vend Pavlo oli väga huvitav tandem.
Mis sulle nendega kohtumisest meelde jäi?
Pean tunnistama, et ma hetkel ei mäleta,
kumb oli kumb?
Kuid ma mäletan seda meest, kes teisena rääkis.
See oli väga südamlik ja sulatas jääd kõige täiega.
Kõik see, mida Jumal on nende elus teinud
ja kuidas neid aidanud - see oli väga julgustav.
Franz oli see, kes rääkis pikemalt.
Franz on pärit Ladina-Ameerikast,
aga ta on messiaanlik juut.
Tema isa oli ülikooli professor ja südamekliiniku juht
Venezuelas, Maracaibo linnas, kus ta oli ka sündinud.
Tema ema oli aga Boliiviast pärit, olles samuti juut.
Isa ja ema läksid aga kahjuks lahku.
Franzi isa abiellus uuesti, kuid Franz ei leppinud sellega
ja hakkas seetõttu elama tänavaelu,
tarbides uimasteid ja liikudes halbades seltskondades.
Kõige selle raames kolis ta Hispaaniasse
ja palgati Maroko sõjaväkke sõduriks.
Ta elu varises mingi hetk kokku
ja ta pidi ka sõjaväest lahkuma, kuna kasutas nii palju uimasteid.
Nii ta siis kõndis mööda tänavat kotitäie narkootikumidega,
olles täiesti lootusetus seisus...
Ta oli mitmeid kordi üritanud teha enesetappu,
aga kõik korrad ebaõnnestunult.
Ja siis korraga kuulis ta tänaval noorte laulu.
Sevilla tänavail.
See laul tõmbas teda enda poole,
mispeale ta jäi kuulama usklike noorte laulugruppi.
Franz hakkas nutma ja muudkui nuttis ning nuttis.
Noored küsisid, mis lugu on?
Ta polnud aastaid pisaratki valanud ja ta süda oli üsna paadunud.
Kuid Püha Vaim murdis sellest läbi
ja ta võeti endaga noorte kristlikku keskusesse kaasa,
kus tema eest palvetati ja kus Franzist sai usklik.
Ühtlasi täitus ta ka Püha Vaimuga.
Imeline lugu!
Ta läks esimese asjana isaga asju korda seadma.
Ta sõitis tagasi Venezuelasse, et isa käest andeks paluda.
Jumal aitas neil oma suhte korda saada.
Siis aga suri Franzi ema ja ta sõitis Boliiviasse -
vaid 2 nädalat enne meie misjonireisi sinna.
Ta läks sinna seetõttu, et ema oli pärandanud talle maja.
Kuid ma ütlesin Franzile,
et ta koht pole mitte Boliivias, vaid hoopis Iisraelis, sest ta on juut.
Ja nii juhtiski Jumal Franzi Iisraeli,
kus ta on peagi elanud 30 aastat.
Aeg lendab ruttu.
Meid külastasid ka Julia ja Victor Plum,
kes koos Harry Grögeriga on rajanud Jeruusalemma koguduse.
Julia on ühtlasi ka tuntud kirjanik.
Victor Plum aga oli Eestis endine Tartu ülikooli professor.
Lisaks sellele külastasid meid Markkus ja Avikka Rantanen.
Räägi sa sellest, sest ma räägin muidu üksi kõigest.
Oleksid pidanud juba varem sõnajärje üle võtma.
Rantaneni-pere tuli sinna koos oma väikese pojaga.
Nemad töötavad ja tegutsevad ortodokssete juutidega.
Nad on väga julged
ja teevad väga olulist ning väärtuslikku tööd.
Jumal on olnud väga võimsalt kaasas kogu selle looga,
õnnistades seda tööd
ja avades ortodokssete juutide südameid,
mis on väga kõva sõna.
See töö nõuab rohket julgust,
sest ortodokssed juudid võivad vahel ka väga jõulised olla.
Lisaks sellele töötavad nad Tel Avivi narkomaanidest noortega.
See on nende teine väga oluline tööpõld.
Samas kannab see ka vilja ja paljud saavad usklikuks,
nii et see on tõeliselt imeline!
Peaksime nad oma saatesse kutsuma, et nad räägiks sellest lähemalt.
Avikkal on ka hea kontakt Iisraeli parlamendiga.
Sain tänu talle külastada parlamenti ja sealne vastuvõtt oli väga soe.
Ühtlasi soovivad nad sügavamaid kontakte Soomega,
tundes rõõmu töö üle,
mida tagakiusatud kristlaste heaks teeme.
Iisraeli parlament väljendas seda väga selgelt.
Oleks tõesti tore kutsuda Rantanenid siia saatesse.
Kuid siis oli seal veel vend Joel, kes oli endine ortodoksi juut.
Ta oli sõjaväes kandnud hoolt usuasjade eest,
õpetades seal, kuidas olla õige usklik
ja kuidas järgida korralikult Toorat ning juudi pärimusi.
Kuid siis juhtus temaga midagi.
Mis sulle sellest loost meelde jäi?
Just see, kuidas Jumal ise sekkub inimeste ellu,
mis tõstatab küsimuse,
kas meil siis pole piisavalt Jumala saadikuid,
et Jeesus ise peab end kellelegi ilmutama ja neid puudutama?
Seegi lugu on imeline näide sellest,
kuidas Jumal tuleb ja muudab täiega ühe mehe elu.
Ta oli ju seadnud mingi märgi,
et Jumal peab just seal kuskil ilmuma talle ja kõnetama teda.
Ja kui ta siis enda kõrvale vaatas, nägi ta seal Jeesust.
Just nii see oligi!
Ja seda ma just ennist mõtlesingi, et Jeesus ise tuleb kohale.
Nagu seda paljude moslemitegi puhul juhtub.
Olen vahel mõelnud - ka moslemite puhul,
et sageli inimesed elavad sellistes kohtades,
kus ei leidu usklikke, kes sinna läheksid,
mistõttu Jeesus peabki ise minema ja asja korda ajama.
Pean siinkohal jagama veel ühte asja, mis mind väga sügavalt puudutas.
Olime juba Iisraelist lahkumas
ja ma olin lennujaamas otsekui ülekuulamisel,
peale mida pidi tulema sinu kui teise matkajuhi kord.
Nad küsisid kõikvõimalikke küsimusi,
uurides, miks me ikka seal käisime ja mida seal tegime
ja mis oli kõige selle eesmärk?
Uuriti ka me edasiste plaanide kohta.
Vastasin kõigile neile küsimustele,
mispeale mu küsitleja ütles, et oleme kõik õigesti teinud
ja aitäh meile.
Ja siis ta küsis: "Oot, mis te nimi nüüd oligi?"
"Juhani. Hääldasin õigesti?" - "Hääldasite."
"Ja perekonnanimi..."
Ja siis ta võttis mu grupijuhi rinnasildi
ja küsis seepeale: "Kust sa sellise perekonnanime said?"
Olin täiesti hämmingus.
Ütlesin, et see on mu isa perekonnanimi.
"Jaa, aga mul on sama perekonnanimi!"
Vaatasime seda eemalt pealt ja mõtlesime, et mis lugu on,
et te veel kätlete omavahel!
See oli imeline hetk, kui avastasime, et jagame ühte perekonnanime.
Mispeale sind lastigi sealt ka tulema.
Kui meile öeldi algul, et meid kõiki küsitletakse ühekaupa,
siis peale seda lasti meid kõiki korraga läbi,
tänati külastuse eest ja sooviti head reisi.
Kelleltki ei küsitud enam midagi.
- See läks tõesti hästi ja oli väga eriline.
Vahel võib perekonnanimest ka kasu olla.
Kuid võttes kogu selle loo kokku, siis Iisraeli olukord on muutumas.
Palestiina alade olukord läheb veelgi kitsamaks
ja me sõbrad kannatavad Jeesuse nime pärast
üsnagi korralikult.
Ühtlasi on Iisraelis endiselt piirkondi,
kus palvetsoonides püütakse sodida seinu jne.
Alles hiljaaegu pussitati seal üht pastori paari.
Kõigi nende asjade taga on äärmuslikud ortodokssed juudid.
Nii et võitlusi jagub,
sest nagu Jumala Sõna ütleb - kõik ei saa asjast aru.
Samas oli selle koguduse külastuse juures tore see,
et sealsed pastorid palvetavad tagakiusatute pärast.
Neil on õige südame suhtumine
ja nad loodavad, et Jumal päästaks, annaks armu
ja kohtaks neid inimesi.
See oli ka väga kõnekas.
Sealse esimese koguduse külastus oli küll väga liigutav.
Kõik need messiaanlikud juudid ja pastorid rääkisid sellest,
et esmalt peaks aitama Palestiina usuõdesid- ja vendi
ja kõiki sealseid inimesi, et võita nad Jeesusele.
Nad võtavad seda väga tõsiselt. - Nii on.
Ehk siis arusaam sellest,
otsekui nende vahel laiuks üks kõrge müür,
ei vasta tõele.
Oleme näinud, et Jeesus lammutab need müürid.
Ka võib öelda, et kõik see, mida nägime ja kuulsime,
pole kaugeltki mitte Palestiina vastane.
- Kohe kindlasti mitte.
Mu sisse jäi pigem tunne, et Jumal teeb seal oma imesid
ja tahab viia oma sõnumit edasi.
Ja kui me saame seda kuidagigi toetada, siis tore on.
Tore on see, et igaüks meist võib aidata sellele kaasa.
Aitäh Petri! Oli tore reis.
Jumal õnnistagu sind ja su tööd,
kui käid kogudustes tagakiusatud kristlastest rääkimas.
Aitäh Juhani!
Tõlge: Anne-Ly Raukas