HAASTATELTAVAN KASVOT ON PEITETTY TURVALLISUUSSYISTÄ. Henri Tequia, tervetuloa tähän ohjelmaan.
Kiitos, veli. On ilo olla täällä!
Olemme täällä kertoaksemme, mitä on tapahtunut elämässäsi.
Se tulee vaikuttamaan tämän ohjelman katsojiin.
Henry Tequia, missä synnyit, millainen oli lapsuutesi?
Synnyin Bogotassa, Kolumbiassa, -
hyvin köyhään perheeseen.
Minulla oli isä, jota en koskaan tuntenut.
Äiti synnytti monta lasta.
Osakseni tuli, että minut hylättiin.
Lapsuuteni alkoi hyvin yksinäisenä.
Hyvin vaikea lapsuus, kaduilla.
Minulla oli huoli siitä, mistä saisin suojaa.
Sieltä etsin ystäviä.
Nuo ystävät, kun olin kasvanut heidän kanssa, -
veivät minut Kolumbian viidakkoon.
Guaviarin viidakkoalueelle.
Miksi annoit kuljettaa itsesi sinne?
Oliko sinulla joku tietty päämäärä?
Nuo ystävät, jotka jakoivat lapsuuteni -
olivat Kolumbian suurimpien huumegangstereiden ajalta.
Pablo Escobar, Dacha ja muut.
Unelmoimme että meistäkin tulisi salakuljettajia -
jotta voisimme ansaita rahaa ja auttaa köyhiä.
Mutta se vei meidät viidakkoon -
etsimään kokaa ja keinoja huumekasvin käsittelyyn.
Siihen aikaan tuotiin paljon lapsia koka-lehtien kaapimistyöhön.
Tuo kuului siis kokaiinin valmistukseen? - Kyllä.
Aloin työskennellä maaseudun ihmisten kanssa.
Olimme kaikki luku- ja kirjoitustaidottomia.
Lapsuuteni maalaisten keskuudessa oli vaikeaa.
Olit ollut jonkin aikaa salakuljettajien kanssa.
Mitä sitten tapahtui, voitko kertoa?
Työskenneltyäni maalaisten kanssa jotka valmistivat kokaa, -
puiden välistä ilmestyi joukkoja.
Lapsillakin oli aseet.
Näin ettei työtäni kokaiinipellolla pidetty tärkeänä.
Miehet alkoivat esitellä meille aseitaan.
Antoivat meille aseet käteen ja juttelivat kanssamme.
Minusta tuntui että heillä oli sydäntä meille, -
he pelasivat kanssamme, puhuivat meille.
Tuntui kuin olisimme samaa perhettä heidän kanssaan.
He olivat ystävällisiä.
Toisin kuin mihin olitte tottuneet?
Kyllä. He tuntuivat perheeltä.
He kutsuivat meitä sanoilla ”toveri”, ”veli”, "ystävä".
Sydämeni avautui heille.
Lähdit heidän kanssaan?
Päädyin tiedustelijaksi, -
turvaamaan maalaisten työtä viidakossa, -
armeijalta ja puolisotilaallisilta piilossa.
Eli siis olit nyt sissiarmeijassa mukana? - Aivan.
Työsi, mitä jouduit tekemään siellä?
Minun piti olla hyvin aktiivinen. Levitin kommunistista propagandaa.
HAASTATELTAVAN KASVOT ON PEITETTY TURVALLISUUSSYISTÄ Valvoin alueita vakoilemalla.
Autoin kuljettamaan huumeita, aseita ja vastaavaa.
Olit siis teini-iässä?
Noin 15-16 -vuotias.
Kuuluit sissiarmeijaan -
joka tähtäsi marxilaiseen vallankumoukseen.
Mitä se sinulle merkitsi?
Näin että maassani oli paljon kärsimystä ja hätää.
Sydäntäni koski.
Ajattelin että tällä tavalla voisi auttaa ihmisiä. Lapsia.
Mutta ongelmat vain paisuivat.
Toiminnastamme huolimatta, sota laajeni.
Paljon ihmisiä menehtyi...
Jouduin näkemään monien kuolevan.
Mutta en uskonut Jumalaan -
ennen kuin vuodet kuluivat, -
ja ensimmäiset kristityt tulivat viidakkoon.
Mitä kauheuksia oikein tehtiin -
sisällissodassa sissien ja puolisotilaallisten välillä?
Puolisotilaallisten tulon jälkeen -
tuskallisinta oli nähdä maalaisten verilöyly.
Maalaisten, jotka olivat olleet kanssamme.
Heiltä oli pää ja kädet katkaistu irti.
Usein piilottelimme heitä taloissa.
Paljon lapsia löytyi murhattuina teiden varsilta.
Paljon maalaisia.
Me pelkäsimme ja halusimme unohtaa sodan, -
mutta komentajat piileksivät viidakossa -
ja määräsivät, että minun piti tiedustella tapahtumia -
ja raportoida kaikki.
Mikä motiivi tuolla verilöylyllä oli -
maalaisilla ei ollut mitään osaa noihin kauheisiin asioihin.
Eivät tehneet pahaa tai vastustaneet sissejä.
Eivätkö he halunneet vain hoitaa viljelmiään ja maatilojaan?
Sissit suojelivat maalaisten viljelmiä ja taloja.
HAASTATELTAVAN KASVOT ON PEITETTY TURVALLISUUSSYISTÄ.
Ainoa tapa millä hallitus pääsisi eroon pelloista -
oli luoda sodan pelko.
He ”savuttivat” pellot polttamalla.
Maalaiset alkoivat pelätä.
Pian puolisotilaalliset tulivat -
ja sanoivat peltojen olevan heidän. Siksi maalaisten oli kuoltava.
Sotaa käytiin huumeiden ja huumepeltojen vuoksi.
Puolisotilaalliset aloittivat verilöylyn maalaisia vastaan -
ja ottivat pellot ja maatilat itselleen.
Puolisotilaalliset olivat rintamalla sissejä vastaan.
Jos joku oli tarjonnut lasin vettä sissille, hänet tapettiin.
Jos tarjosi lasin vettä, ansaitsi kuolla.
Sellaisia he olivat.
Jos sissit olivat vain ohittaneet talosi -
ilman että olit missään yhteydessä heihin, ansaitsi kuolla.
Seurauksena oli autioituminen Kolumbiassa.
En ole koskaan nähnyt sellaista tyhjyyttä missään.
Lopulta meitä oli vain muutamia yksinäisiä ihmisiä.
Myös kun minusta tuli kristitty, evankelista, -
jäin toistuvasti yksin johonkin kylään.
Herra antoi siihen voimia sillä -
jäin ilman ruokaa ja majapaikkaa, yksinäisyyteen.
Näin kuinka ihmiset pakenivat laukkuineen ja kanoineen.
Yli 5 miljoonaa ihmistä pakeni rauhallisemmille seuduille.
Mutta, kaiken kuulemamme lisäksi -
elämässäsi tapahtui jotain vielä tärkeämpää.
Muutos, jonka Kristus teki sinussa.
Miten tulit ymmärtämään -
että elämäsi kuuluu Kristukselle?
Juttelin erään sissin kanssa joka kulki kanssani.
Hän sanoi että viidakosta kuului soittoa.
Kysyin mitä se on. - "He ovat evankelisia" -
"he laulavat Jumalalle. He ovat hulluja."
Näinhän meistä sanotaan. - Ajattelin sydämessäni:
Millaista olisi olla evankelinen? Minulla voisi olla perhe.
Olisin heidän kanssaan, ja elämäni muuttuisi.
Mutta sissi mollasi evankelisia. He ovat huonoja, hyödyttömiä.
Heitäkin vainottiin. - Heistä ei ollut mihinkään.
HAASTATELTAVAN KASVOT ON PEITETTY TURVALLISUUSSYISTÄ.
Siihen aikaan FARC antoi käskyn, että kristityt oli ajettava pois.
Jos he eivät tehneet yhteistyötä.
Muistin ystäväni sanat kristityistä -
kun olin taistelussa puolisotilaallisia vastaan.
Eräs kristitty lähestyi minua ja puhui minulle Jeesuksesta.
Käännyin ja sanoin: Sinun ei pitäisi olla täällä.
Kaikki on jo ajettu pois!
Hän oli piileskellyt siellä sinua varten!
Vain rohkeimmat olivat jääneet.
He eivät pelänneet kuolemaa ja piileksivät maalaisten joukossa.
Hän sanoi: "Jeesus voi pelastaa sinut, Hän tarvitsee sinua."
Olin hyvin peloissani.
Ajattelin että kuolisin muutamassa päivässä.
Mietin, millainen on kuolema -
millaista on kuolla.
Olin jo ollut kasvotusten kuoleman kanssa.
Katsoin häneen ja sanoin:
”Jos tuo Jumala on olemassa, minä palvelen Häntä.”
Hän tarttui käteeni ja vei minut toisen kristityn luokse -
rukoilemaan uskon rukouksen.
Iltapäivällä minulla oli jo Raamattu kädessä.
Mitä siinä ensimmäisessä rukoushetkessäsi tapahtui?
Kaiken jälkeen Jumala rakasti sinua ja halusi muuttaa elämäsi.
Kun he veivät minut, menin erään puun luokse -
ja itkin hartaammin kuin koskaan.
Pyhä Henki tuli luokseni ja sanoi että Hän rakastaa minua!
Että en ollut yksin.
Vain muutamassa tunnissa oli Raamattu kädessäsi!
Sitten luin sanaa öisin aamutunneille, kaiket yöt.
Kynttilän valossa, luin ja luin, mutta en ymmärtänyt.
Luin kaiken.
Sanaakaan ei jäänyt lukematta.
Miltä tuntuu nyt pitää Raamattua kädessä aseen sijasta?
Se oli suuri muutos.
Ystävät sillä alueella sanoivat, että Rolo on tullut hulluksi.
"Hänellä on Raamattu ja hän puhuu Jumalasta.”
Hullu hän on.
Sissit antoivat minun mennä, koska uskoivat minun seonneen.
He eivät halunneet tappaa minua koska olin ollut hyvä.
Komentajat sanoivat, että ei tapeta häntä, koska hän on seonnut.
Aloin puhua kaikille Herrasta Jeesuksesta.
Monet kääntyivät kristityiksi.
HAASTATELTAVAN KASVOT ON PEITETTY TURVALLISUUSSYISTÄ.
Kerran matkasin autossa -
kun puolisotilaalliset komensivat minut ulos.
He veivät minut moottoripyörällä tappaakseen minut.
He laittoivat minut istumaan tuoliin viidakossa -
ja sanoivat: ”Kerro kaikki, niin et kuole!”
Sanoin: ”Nyt olen kristitty.”
He sanoivat: "Ei liikuta meitä. Kerro kaikki mitä tiedät!”
Sanoin: ”Ei ole muuta kerrottavaa, kuin että olen kristitty.”
En enää pelännyt kuolemaa, sillä sydämeni oli niin puhdas.
He päästivät minut sanoen: ”Mene, mutta valvomme sinua aina.”
Se oli ensimmäinen kerta neljästä, kun Herra säästi henkeni.
Minulle uskovana elämisessä vaikuttavinta on ollut -
nähdä, miten Herra ojentaa kätensä sydämeni vilpittömyyden tähden.
En ole ollut hetkeäkään palvelematta Häntä.
Olemme Euroopassa tulleet aikaan -
jolloin kiinnostus kristinuskoon ja evankeliumiin on laskemassa.
Olemme tehneet kovasti lähetystyötä kaukomaihin -
sen sijaan tarvitsisimme nyt lähetyssaarnaajia tänne.
Taistelua ei käydä täällä aseilla vaan hengessä.
Tarvitsisimme saada uutta intoa jatkaa -
ja jättää elämämme Herran huolenpitoon.
Kolumbialaisena, sodan nähneenä, -
sen jälkeen samoja seutuja evankelioineena -
mitä haluat sanoa suomalaisille, jotka katsovat tätä ohjelmaa?
Mikä on tärkeintä?
Mitä haluat sanoa veljille ja sisarille?
En voi koskaan unohtaa amerikkalaista lähetystyöntekijää -
joka tuli tapaamaan minua Kolumbiaan.
Hän kirjoitti kirjan elämästäni.
”Riskejä kaihtamattomimmat evankelistat”.
Tuo mies sanoi minulle, ihailevansa eniten minussa -
on rakkaus, joka minulla on sissejä kohtaan.
Mitä tuo rakkaus sissejä kohtaan oikein on -
joka sinulla on?
Koska... -
viidakko vain tavoitteli kuolemaa.
Siellä oli vain kuolemaa, tuskaa.
Ei ollut rauhaa.
Kun vain tartuin Raamattuun, moni löysi rauhan.
Maalaiset, sissit ja puolisotilaalliset.
Teimme suurimman raamatunjakelutyön Kolumbiassa.
Niitä ei ollut laajoillakaan alueilla.
Kehitimme myös vedenkestävän Raamatun.
Lähetimme niitä jokia pitkin.
Moni sissi otti Sanan vastaan.
Ymmärsin, että tämä rauhanprosessi Kolumbiassa -
ei ollut hallituksen tai sissien saavutus.
Vaan koska Jumala on vienyt Sanaansa eteenpäin!
Me annoimme elämämme -
pelastaaksemme nuo maalaiset ja sissit jotka jäivät sinne.
Kuljimme vesistöjä ja surkeita teitä pitkin, nälkäisinä.
Laihtuneina.
Sanoin etten lepää, kunnes olen evankelioinut viimeisen sissin.
Jumala salli minun mennä kaikkein kauheimpiin paikkoihin -
joita sota on tuottanut.
Pommittajat ja sissit eivät nähneet minua.
Jumala oli tehnyt minut näkymättömäksi.
Vielä on muutama minuutti aikaa.
HAASTATELTAVAN KASVOT ON PEITETTY TURVALLISUUSSYISTÄ.
Nyt on tehty rauha FARCin ja hallituksen välillä.
Mutta kaikki ei ole ohi.
On muitakin ryhmiä, tilanne on herkkä.
Räjähdysvaara on yhä olemassa.
Rauhanprosessi annettiin komentajille Jumalan armosta -
mutta oli muita, jotka eivät sitä halunneet.
He sanoivat, etteivät halua luopua FARC-nimestä.
He palasivat viidakkoon leireilleen ja ottivat aseensa.
He jatkavat taistelua.
Rauha olikin siis komentajille, ei koko kansalle.
Kyllä se oli kaikille, mutta he eivät halunneet.
Joillekin sota on sydämen asia.
He sanovat, että eivät voi jättää vuosien sotimista.
He eivät halua rauhaa, haluavat jatkaa taistelua.
Mitä pyytäisit ihmisten tekevän, jotta loppuisi sota -
joka on kestänyt yli 50 vuotta?
53 vuotta!
Mitä pyydät ihmisten tekevän?
Veljet.
Jäljellä on kolme sissiryhmää ja useita puolisotilaallisia.
Vielä on maaseutua missä konfliktit vaikuttavat.
Minä pyydän suomalaisia -
rukoilkaa maani puolesta.
Meidänkin tulee rukoilla Suomen puolesta.
Suomi on avustanut Kolumbiaa.
Kirjallisuudella, on antanut meille apua.
Siksi velvollisuutemme on rukoilla Suomen puolesta.
Mutta Kolumbiassa on yhä sota.
Tarvitsemme apuanne, rukouksianne, tukeanne.
Tarvitsemme ystävyyttänne.
Kiitos, veli. Teemme vielä yhden ohjelman.
Kiitos haastattelusta, vierailusta. Jumala sinua siunatkoon!
Suomennos: Victor Korpi
Suomen Marttyyrien Ääni tukee Kolumbiassa raamattutyötä -
sekä antaa humanitaarista apua konfliktialueilla.