MÄRTRITE HÄÄL
Märter - ladina keeles "martyr". Muinaskreeka keeles “.
1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Kujutage ette, mis tunne oleks elada maal,
kus Jumala Sõna kuulutamine on keelatud
ja kus ainuüksi Jumala mainimine võib saata sind vangilaagrisse,
mille osas pole teada, kas naased sealt elava või surnuna.
Selline koht on olemas ja selle nimeks on Põhja-Korea.
Põhja-Korea - kannatused salajases riigis
Olgu siinkohal öeldud, et peagi nähtav film on väga šokeeriv.
Pidime mõned tunnitused lausa välja jätma,
kuna need olid liiga kohutavad.
Olles töötanud 30 aastat BBC uudistereporterina,
olen näinud kõikvõimalikke õudsaid ja hirmuäratavaid asju.
Kuid järgnev lugu ületab igasuguse inimmõistuse.
Kas inimeste ebainimlikkus on tõesti võtnud nii koletisliku kuju?
Samas on meil kui kaaskristlastel
vastutus võtta kuulda tagakiusatava koguduse appihüüdu
ja teha kõik, mis meie võimuses, et leevendada neid kannatusi.
Oma rahvusliku uhkuse väljendamisel pole Põhja-Koreale vastast.
Kõik hetkel ekraanil nähtav riigi 50. aastapäeva pidustuste auks
kätkeb endas kuude pikkust ettevalmistust
ja tohutut pühendumist
maailma ainsale kommunistlikule dünastiale.
Kõigi pilgud on suunatud sellele mehele.
Oma riigi ainsale juhile Kim Jong Il'le,
kes on oma isa Kim Il Sung'i mantlipärija.
Isegi pea 10 aastat peale oma surma
valitseb Kim Il Sung otsekui hauast edasi,
sest teda austatakse kui oma riigi juhti ja igavest presidenti.
EBAJUMALATEENISTUS
Esitatavad laulud ja lehvivad lipud ülistavad nii isa kui poega.
Taoline poliitjuhtide kummardamine on kaasaja maailmas ainulaadne.
Kahjuks elavad nende hiilgavate kulisside taga
väga vaesed põhjakorealased,
kes on eraldatud kogu ülejäänud maailmast
ja kes seisavad silmitsi ajupesuga, julma survestamisega,
tohutu kristlaste tagakiusuga
ja fanaatilise sõjaväega, kes on osa nende igapäeva elust.
Kõige väiksemgi kriitika kehtiva režiimi kohta
võib tuua kaasa vangistuse, piinamise või isegi surma.
Enamus maailma tunneb Kim Jongi kui kummalist diktaatorit hallis rüüs,
kes on otsustanud teha Põhja-Koreast taas tuumariigi,
mis USA presidendi George Bush'i sõnul on kurjuse telg.
Lee Sun-ok oli tipptasemel riigiametnik,
enne, kui ta saadeti valesüüdistuste alusel vangilaagrisse.
Te ei kujuta seda piinamist ettegi.
Nad valasid väe ja võimuga mu ihusse 10 liitrit vett.
Nad kasutasid selleks spetsiaalset kannu,
surudes selle tila mulle kurku.
Kui ma taas teadvusele tulin, olin ma üleni vett täis.
Seejärel asetasid vangivalvurid mu kõhule valge puitplaadi
ja trampisid ise jalgupidi selle otsas, et ajada mind oksele.
Nad kordasid seda mitmeid kordi.
Vesi purskus nii mu ninast kui suust, suguelunditest kui pärakust.
Nende irvel näod on siiani sööbinud mu mällu
otekui deemonid.
Endise vangivalvuri tunnistus:
"Ühel vangidest õnnestus ärandada auto,
sõita piirini ja põgeneda üle piiri Hiinasse.
Kuid politsei võttis ta kinni ja saatis tagasi vangilaagrisse.
Valvurid sidusid ta puu külge kinni ja naelutasid ta käed tüve külge.
Seejärel aga ajasid ta ninast traadi läbi
ja pingutasid seda nii, et ta ei saanud oma pead liigutada.
Surma ähvardusel pidid teised vangid ta seejärel kividega surnuks loopima."
Teise valvuri tunnistus: "Töötasin vangivalvurina 8 aastat.
Meil oli komandöride käsk
mitte kunagi ja mitte üheski olukorras kohelda vange kui inimesi.
Kui oleksime rikkunud seda käsku kasvõi korra,
oleks meid endid ja me peresid tabanud sama saatus.
"Vangid on kõik kui elajad ja neid tuleb ka vastavalt kohelda.
Kui nad te korraldustele ei allu, võite nad tappa ükskõik kus ja millal."
Kristlased töötasid end surnuks
vangilaagrite kõige ohtlikumates paikades.
Sh metallisulatustsehhis.
Kristlasi sunniti tsehhis peaaegu alasti töötama.
Vaid õhukesed kummipõlled katsid nende keha esiosa.
Sulatatud metall pritsis pidevalt nende alasti kehale
ja põletas nende nahka.
Neil polnud ei juukseid ega hambaid ja nad nägid kui luukered välja.
Märkasin neis kristlastes midagi kummalist
ega mõistnud, miks nad küll ei ütle oma Jumalast lahti?
Valvurid karjusid nende peale
ja kasutasid kõige kohutavamat verbaalset vägivalda.
Nad ütlesid kristlastele, et nad pääseksid vanglast,
kui vaid ütleksid lahti oma Jumalast.
Osa kristlasi suruti õues näoli maha
ja siis valvurid trampisid jalgupidi nende otsas,
kuniks kõik need kristlased surid tänu suurtele luumurdudele.
Kui need kristlased olid suremas valvurite jalge all,
hüüdsid nad kõva häälega ja suures valus: "Issand! Issand!"
Ma polnud elu sees näinud inimkehasid
muutumas mu enda silme all siniseks ja mustaks.
Küsisin endalt: "Kes küll on see Jumal, kellesse nad usuvad
isegi oma elu hinnaga?"
"Maine paradiis" - see on see,
millise mulje püüdis Põhja-Korea kommunistlik diktatuur
välismaailmale endast jätta.
Samas kui teised nimetasid seda põrguks maa peal
tänu näljale ja majanduskatastroofile,
mis viimase aastakümnendi jooksul on nõudnud enam kui miljon elu,
jättes 85% riigi lastest kannatama alatoitumuse kätte.
See kõik on viinud nälgivad inimesed meeleheitlike tegudeni.
Tegudeni, mis teatud juhtudel on läinud neile maksma nende elu.
Vang Lee Sun-ok'i tunnistus:
"Mu sõpra süüdistati 20 kg maisi varastamises kolhoosist.
Ta tegi seda oma näljaste laste toitmiseks.
Ta sai 15 aastat vanglat poliitikute kritiseerimise eest,
kuna ütles kohtus: "Jah, varastamine on vale,
kuid ma poleks seda teinud, kui toidunormid oleksid paigas.
Kui jälk on kogu me riik!"
See on see, milline ta peale 6 aastat vanglat välja nägi.
4 aastat hiljem ta suri."
1995. aastast alates on maailma toiduabi programmi raames
toetatud Põhja-Koread 159 miljoni kilogrammi toiduainetega.
Samas on kahtlus, et see abi pole jõudnud nendeni,
kes seda kõige enam vajavad,
vaid hoopis suure hulga sõjaväelasteni
Pidevad alainvesteeringud ja elektrikatkestused
on matnud isegi pealinna Pyongyangi õhtu õhtu järel pimedusse.
Valgustatud on vaid rahu propageerivad monumendid.
Haiglates on puudu kõige elementaarsematest ravimitest
ja muust varustusest.
Operatsioone viiakse sageli läbi ilma narkoosita.
Norbert Vollertsen on sakslasest esmaabi arst,
kes mõistab enam kui hästi nende kohutavaid olusid.
Mil iganes haiglasse tuleb põletushaavadega patsient,
pole neil ta jaoks ei sidemeid ega rohtu.
Kõik haigla arstid, medõed, hooldajad ja muud töötajad
pluss patsiendid, kes on võimelised käima,
võtavad ritta, et pakkuda sellele vaesele kannatanule
oma nahka.
Mulle avaldas tohutult muljet,
et selle rivi eesotsas oli selle haigla juht, kes oli naine
ja kes pakkus oma nahka.
Nägin ta jalga, millel oli pea 25 vana armi,
mis tähendab, et ta oli teinud seda ka juba 25 korda varem.
Dr. Vollesrtsen oli nii liigutatud haigla personali vaprusest,
et ta pakkus ka enda nahka.
Tema üllatuseks sai ta selle eest Põhja-Korea sõprusmedali
ja passi, mis lubas tal liikuda paikadesse,
mis kõigile teistele välismaalastele olid keelatud.
Vaatepildid, mis talle avanesid, tekitasid temas viha ja õudust.
Pealinnas Pyongyangis on palju ilusaid hotelle.
Seal on ka kasiino ja hiinlaste ööklubi.
Diplomaatidele mõeldud pood, kust saab osta Argentiina steiki,
Uus-Meremaalt pärit kiivisid või mida iganes muud.
Lisaks saab tellida Jaapani toitu või korealaste bufeed.
Tegu on korraliku pidusöögiga, millest saavad osa kõik diplomaadid,
humanitaartöötajad ja Põhja-Korea eliidi esindajad.
Mõtlesin: "Mis tegelikult selles kommunistlikus riigis toimub?"
Kui see pilt räägib eliitklassi eluviisist Pyongyangis,
siis see pilt siin räägib maal elavate laste tragöödiast.
Nad on nälgimas ja suremas.
Nad ainult ei näe välja nagu lapsed Saksa koonduslaagrites,
aga nad ka käituvad vastavalt.
Neil pole mingeid emotsioone ja nad ei naera ega nuta enam.
Nad ei tunne mingit rõõmu ühegi võimaliku kingi, toidu,
piima ja küpsiste või mille iganes muu üle.
See laps näiteks suri päev peale seda, kui ma ta leidsin.
Enamus neid lapsi on nii lootusetus olukorras,
et seda on võimatu taluda.
Need lapsed surevad nälga,
samal ajal kui eliitklass naudib selliseid piduroogi.
See on see kontrast Pyongyangiga.
Põgenedes selle režiimi eest
See sild on liiga kaugel tuhandete inimeste jaoks,
kes soovivad meeleheitlikult
põgeneda Põhja-Koreas valitseva nälja ja terrori eest.
Osadel see siiski ka õnnestub
põgenedes üle mägede ja Tumeni jõe Hiinasse.
Iga selline põgenemine kätkeb endas meeletut ohtu.
Kui vahele jääd, võib kristlasi oodata ees hukkamine
või veniv surm mõnes julmas vangilaagris.
Lee Young-kuk - endine vangivalvur
Püsisin algul asustamata aladel,
et hoiduda Hiina politsei arreteerimise eest.
Läksin kõrvalistesse mägedesse, ehitasin endale onni
ja toitusin kõigest, mis kätte juhtus.
Detsembris pidin siiski lahkuma, kuna õues muutus talumatult külmaks.
Mu onn oli üleni jääs.
Alpide kesktalvine temperatuur võib langeda kuni -40 kraadini.
Nii nälg kui karm külm röövisid nii mitmegi inimese elu.
Tere tulemast vaatamata saadet "Märtrite hääl"!
Mina olen Aki Miettinen.
Olen misjoniorganisatsiooni Stefanus üks juhtidest.
Nagu me stuudio asetusest näete,
on meil täna külas 2 harukordset külalist Põhja-Koreast.
Nagu juba eelmises saates tõdetud,
on Põhja-Korea maailma kõige suletum maa.
70 000 kristlast viibib sealsetes vanglates või töölaagrites.
Meil on täna Põhja-Koreast külas Lydia ja Chang
ja turvalisuse huvides on nad kaamerate poole seljaga.
Möödunud kord rääkisime Lydia eluloost
ja täna vestleme siis Changiga tema eluloost,
rääkides saate lõpus ka sellest, kuidas nad täna elavad.
Tere tulemast saatesse Lydia ja Chang!
Chang, kus ja millal sa sündisid?
Sündisin 1962. aastal Põhja-Hamgyoni provintsis.
Millisesse perre sa sündisid?
Mu isa ja vanaisa teenisid iseseisvas sõjaväes,
kuid kuna isal tekkis probleeme valitsusega,
saadeti ta vangilaagrisse.
Seetõttu oli me perel väga raske.
Nii oli sul raske lapsepõlv?
Meil oli küll süüa, nii et see polnud probleemiks.
Samas olin sotsiaalses mõttes tagakiusatud
ja see oli raske.
Kas sotsiaalne tagakius oli tingitud isa ja vanaisa poliitilisest taustast?
Just nii.
Teine asi on see, et Põhja-Koreas ei kehti inimõigused.
Mida see siis tähendas? Et sul polnud koolis sõpru
ja teised õpilased ning õpetajad kuidas eirasid sind?
Vaatamata kõigele õppisin koolis siiski hästi.
Olin väga innukas ja nutikas just füüsika alal.
Mul oli ka mõni üksik sõber,
aga kuna teadsin, et mul pole tulevikku,
tundus kõik väga raske.
Mis peale kooli lõpetamist sai? Läksid kuhugi tööle?
Läksin peale kooli lõpetamist ehitusele tööle.
See oli raske töö.
Kogedes noore mehena kogu seda tagakiusu,
siis kas see tekitas sinus ka viha?
Kuna olukord oli nii raske, soovisin, et mõni maa vallutaks Põhja-Korea
või et Põhja-Korea kukuks kokku.
Sa otsustasid tänu sotsiaalsele tagakiusule
põgeneda Hiinasse?
Jah.
Oli see pikk protsess, mille käigus plaanisid seda põgenemist
või see juhtus hetke ajel, kus tundsid, et nüüd aitab!
Olin juba väikesest peale mõelnud, et tahan minna Hiinasse,
aga mul polnud seal mingeid kontakte.
Ka puudusid mul teadmised, kuidas oma maalt põgeneda.
Samas põgenes mu noorem vend juba 1992. aastal
ja nii sai ta aidata ka mul põgeneda Põhja-Koreast.
Nii et su noorem vend elas Hiinas ja teil oli mingit sorti ühendus?
Mu vend oli ammu aega tagasi läinud Lõuna-Koreasse,
kus temast sai pastor.
Ta kogudus palvetas mu eest pikka aega.
See oli 2000. aastal, mil pagesin Põhja-Koreast.
Mul oli liiga raske elada Põhja-Koreas ja nii otsustasingi sealt lahkuda.
Nii saingi kuidagi vennaga ühendust ja pääsesin põgenema.
Sa põgenesid Hiinasse 2004. aastal. Mis peale piiri ületamist edasi sai?
Peeti sind kinni või mis seal Hiina poolel toimus?
Läksin toidu puuduse tõttu põhja ossa toitu hankima
ja kohtasin seal üht meest, kes teadis rada, mis viis Hiinasse.
Kuid mis Hiinas juhtus?
Olid sa seal pikka aega, enne kui Lõuna-Koreasse läksid?
Sain ületada Hiina piiri, kuna see mees teadis üht rada selleks
Leppisin piirivalvuritega kokku, et tasun neile tagasiteel,
kui olen Hiinas veidi raha teeninud.
Ehk sind ei võetud kinni.
Kauaks sa Hiinasse jäid, enne kui Lõuna-Koreasse läksid?
Olin Hiinas 20 päeva.
Kõigest 20 päeva?
Oli sul lihtne minna Lõuna-Koreasse, kuna su noorem vend oli juba ees?
Ehk siis oli lihtsam.
Kuid siis juhtus Lõuna-Koreas midagi märkimisväärset.
Sa kohtusid Kristusega ja said kristlaseks. Kuidas see juhtus?
Lõuna-Koreasse jõudes uuris mu vend Piiblit.
Olin hämmingus, et kuidas ta saab tunda huvi nähtamatu Jumala vastu?
Läksin siiski kirikusse, kus mu vend töötas
ja kus oli koos u 200 inimest, kes olid palvetanud mu eest.
See liigutas mind väga.
Jätkates kirikus käimist, viidi mind salajasse misjonikeskusesse,
kus sain rohkem Jumalast teada.
Kogu see pikk protsess viis selleni, et täna saad pidada end kristlaseks?
Ma ei saa täie kindlusega väita, et olen pühendunud kristlane.
Küll aga tundsin erinevust põhja- ja lõuna-korealaste vahel.
Põhja-Koreas on 3 miljonit inimest surnud nälga
ja teised 3 miljonid põgenenud maalt, kuna Põhja-Korea on vaene maa.
Lõuna-Koreas oli õnnistatud olemine.
Usun, et see õnnistus tuleb Jumalalt.
Ehk siis sa oled alles otsimas Jumalat?
Just nii.
Kuid midagi olulist juhtus veel.
Sa kohtasid Lydiat ja täna olete te abielus.
Te abiellusite 2007. aastal, oli nii? - Jah.
Millega te täna tegelete?
Nagu aru saan, töötate te ühingu "Märtrite hääl" kontoris?
Mu abikaasa õpib piiblikoolis
ja mina töötan kirikus, mis aitab Põhja-Korea põgenikke.
Sa õpid piiblikoolis, kuid mis eesmärgiga?
Tahad saada kraadi ja saada siis pastoriks või misjonäriks?
Kui Põhja-Korea avab oma uksed, tahaksin töötada nende seas,
kuid hetkel tegelen Lõuna-Koreas elavate
Põhja-Korea põgenikega.
Nii et tegutsed selleks, et aidata kristlasi ja teisi põhjakorealasi.
Mida sooviksite öelda me vaatajatele, et kuidas me saaks liituda teiega,
et aidata nii Põhja-Korea kristlasi kui kõiki teisigi selle riigi elanikke?
Mis on kõige olulisem, mida teil oleks meile öelda?
Esmalt Lydia ja siis Chang.
Tahan paluda te eestpalveid põhjakorealaste eest,
sest aidates neid muudmoodi ei jõua te abi lihtsalt kohale.
Pigem aidata siis juba Lõuna-Koreas elavaid põgenikke.
Chang, mida sul on öelda?
Põgenikke on palju ja üle maailma.
Kui soovite aidata, siis just neid nii rahaliselt kui majanduslikult.
Mis te arvate, kas me kristlastena peaks paluma oma valitsusi,
et need survestaks Põhja-Korea valitsust?
Kas sellest oleks mingit kasu, kui Soome ja teised EL maad
survestaksid poliitiliselt Põhja-Korea valitsust
inimõiguste küsimustes ja paljus muuski?
Usun, et kui teised maad loobuksid olulisest ekspordist
ja lõikaksid Põhja-Korea täiesti läbi, siis see võiks isegi toimida.
Samas aga valmistaks see põhjakorealastele palju vaeva.
Ei teagi, mida teha, et kõik osapooled oleksid rahul.
Ilmselgelt on tegu keerulise looga, kuid võin öelda nii palju,
et me püüame rakendada kõiki neid meetmeid.
Me palvetame Põhja-Korea eest
ja tänu sellele, et teame seal valitsevast olukorrast,
saame avaldada ka survet Põhja-Korea valitsusele.
Nii et loodame, et kõigist neist meetmetest
on Põhja-Korea inimestele ka kasu.
Suur tänu Chang ja Lydia! Olge õnnistatud!
Ja sulle Chang Jumala juhtimist,
kui oled otsimas Teda kui elavat Jumalat.
Ta vastab sulle ja laseb end leida, nii et võid olla heades kätes.
Aitäh teile! On suur eesõigus, et tulite me saatesse.
Suur tänu ja rohkelt õnnistusi!
Siinkohal veelkord tänud ja õnnistussoovid me külalistele.
Meie jaoks siin Euroopas on sellised lood tõeliseks väljakutseks.
Kuid need ei tohiks jääda vaid lugudeks ja väljakutseteks,
vaid teadmiseks, mis lõikab südamesse
ja paneb meid ka praktiliselt tegutsema.
Palve on võimas relv,
kuid palve paneb meid ka tegutsema,
nii et nii me süda, rahakott kui arusaamine
avanevad nägema ka põhjakorealasi Jumala armastuse sihtmärgina.
Ühtlasi peaksime eneselt ausalt küsima,
milline on minu osa ja panus kogu selles loos ja töös?
Tänan teid, et olite meiega. Head õhtut ja olge õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas
Täname Patmose misjonifondi
ja kristlastest inimõiguste eest seisjaid,
kelle kodulehed on nähtavad ekraanil.