Shalom!
Tere tulemast vaatama saadet "Avastades Piiblit - Baruch Korman"!
Saate tuum on seotud heebreakeelse fraasiga:
"Sa pead armastama Iisraeli!"
Loodetavasti veedate meiega selle järgneva pooltunni,
kus meie õpetaja, dr. Baruch, tõlgendab meile oma õpetustes Piiblit.
Dr. Baruch on vanemõppejõud Iisraeli Zera Avrahami Instituudis.
Kuigi kõik sealsed kursused on heebreakeelsed,
õpetab dr. Baruch siinses saates inglise keeles.
Saamaks rohkem me töö kohta teada,
külastage me kodulehekülge: www.loveisrael.org
Nüüd aga dr. Baruch ja tänane piiblitund.
Me leiame end vahel paigast, kus me ei tahaks olla.
Mida me siis teeme?
Põgeneme sealt
või palvetame ja palume, et Jumal tooks ühe muutuse?
Me võime vahel arvata, et me pole õiges kohas,
samas kui Jumal just tahab võita nii aja kui selle paiga endale.
Palun, et avaksite oma Piiblid Ilmutuse raamatu 2. peatüki juures.
Me jätkame seal mainitud seitsme koguduse uurimist,
mille kohta oleme ikka ja jälle öelnud,
et need kogudused olid kui pagendatu seisuses.
Pagendatus aga nõuab muutumist.
Iseloomu muutumist.
Muutumist, mis toob kaasa midagi uut
ning on kooskõlas Jumala tahte- ja eesmärkidega.
See on üks neist asjadest, mida Jumal neile kogudustele õpetab.
Vaatame koos Ilmutuse 2. peatükki,
võttes ette sealse kolmanda, Pergamoni koguduse.
Ilm. 2:12: "Ja Pergamoni koguduse inglile (ehk juhile) kirjuta:
"Nõnda ütleb see, kelle käes on vahe kaheterane mõõk"
Tahan, et näeksite siin, et see kaheterane mõõk on relv,
mis toob kaasamille?
Surma.
Surm aga on vahel just see, mida vajame.
Me peame mõistma, et me endi elus on asju,
mis peavad saama surmatud.
Asju, millel peame laskma minna
ja millest laskma Jumalal lahutada end.
Nii näeme, et Pergamoni kogudusel oli palju asju,
mille nad pidid alistama Jumalale.
Vaatame uuesti, mida Ta ütleb.
"Nõnda ütleb see, kelle käes on vahe kaheterane mõõk."
Miks?
Me näeme peagi, et see kogudus asus raskes kohas.
"(Ma tean su tegusid)
ja ma tean, kus sa elad - seal, kus on saatana troon."
Ehk siis saatana asukoht oli just seal samas.
Mida me sellest õpime?
Esiteks seda, et kui leiame end seismas silmitsi saatanaga,
peame olema selleks valmistunud.
Ehk me poolel peab olema See,
kelle käes on õige sõjapidamise vahend.
Nii õpetas Jeesus sellele kogudusele seda,
et nad on vaimses sõjas.
Et nad on paigas, kus vaenlane on tugevalt kohal.
Nii pidid nad mõistma,
et küsimus pole olukorra eest põgenemises,
vaid valmisolekus lahinguks.
Ilm. 2:13: "(Ma tean su tegusid)
ja ma tean, kus sa elad - seal, kus on saatana troon.
Ja sa pead kinni minu nimest
ega ole salanud minu usku (või tõde) ka neil päevil"
Me näeme siin salmis kahte asja.
Me näeme siin, et nad polnud salanud oma usku,
samas kui Piiblis on näha, et usk ja tõde käivad alati käsikäes.
Ja mis oli selle tulemus?
Nad asusid kohas, kus saatan oli tugevalt kohal.
Tal oli lausa oma troon seal.
Mis aga oli selle tulemus? Tapmine.
Loeme edasi Ilm. 2:13:
"...neil päevil, mil Antipas, mu tunnistaja, minu ustav, tapeti"
Meil on oluline mõista, et üks inimene tapeti seal asukohas.
Oleme sellest ka varem rääkinud, aga nüüd on meil konkreetne inimene.
Me küll ei tea, millisest perest ta tuli
või mis ametit ta pidas,
aga me teame ühte asja - ta andis oma elu Jeesuse tõe eest.
See on tegelikult ka kõik, mida vajame kellestki teada.
Kui küsiksite, mida ma tahan, et inimesed minust mõtleks,
siis ma tahan, et nad mõtleks, et mu elu sai elatud Jumalale.
See peaks olema me kõigi eesmärk.
Nii näeme me siin salmis Antipast, kes oli ustav tunnistaja
ehk teisisõnu - ta ei salanud Jumala tõde
ja ta tapeti paigas, kus elas saatan ja kus oli tema troon.
Kuidas me seda mõistma peaks?
Nõnda samuti nagu Smürna kogudust, kellest juba rääkisime.
Ka Pergamoni linn oli tuntud ebajumalate kummardamise poolest
ja seda tehti seal kohe rohkesti ja uhkesti.
See oli inimeste jaoks oluline
ja samas me näeme siin taaskord konflikti
Jumala tõe ja inimese teede-igatsuste vahel.
Tulemuseks aga oli millegi surm.
Miski pidi kusagilt järele andma
ja me näeme, et saatana kohalolu oli Pergamonis väga tugev.
Kuigi Pergamoni kogudus tegi ka teatud häid asju,
on salmis 14 siiski öeldud:
"Kuid mul on pisut sinu vastu:
sinu juures on neid, kes peavad kinni Bileami õpetusest"
Millest nad siin räägivad?
Esiteks oli Bileam Jumala prohvet.
Keegi, kelle kaudu Jumal vahendas oma tõde.
Probleem aga oli selles, et ta polnud sellele üdini pühendnud.
Ta teadis, mis on tõde, aga ta mässas selle vastu.
Kuid seda mitte nähtavalt, vaid varjatult.
Kui uurida Piiblist Bileami kohta,
siis me näeme,
et kuningas tahtis palgata ta needma Iisraeli.
Bileam aga ütles, et ei saa seda teha,
kuna Jumal ei luba;
kuna see on Tema tahte vastane.
Kui nõnda tõesti oli, siis milles probleem, kui siin öeldakse:
"Kuid mul on pisut sinu vastu:
sinu juures on neid, kes peavad kinni Bileami õpetusest"
Vaatame kahte kirjakohta, et näha, mida Bileam tegi.
Juuda kirja 11. salm ja 2 Peetruse 2:15.
Mõlemad kirjakohad ütlevad sisuliselt sama asja.
Seda, et Bileam läks vastupidises suunas Jumala teedele,
kuna ta igatses järgida rohkem pettuse prohvetit.
Mis see oli?
Bileam küll ei neednud teadlikult Iisraeli rahvast,
aga ta juhendas kuningat, kuidas seada takistus nende teele.
Kuidas põhjustada nende langemine ebajumalate kummardamisse
ja panna neid tegema patuseid asju.
Milleks?
Et nad rahuldaks oma lihahimusid.
Bileam teadis ja mõistis prohvetina Iisraeli rahvas peituvat pahesust
ja mida ta tegi?
Kasutas nende nõrkust ära.
Ja see ongi see, millele Bileami õpetus taandub.
Selle asemel, et tugevdada seda, mis on nõrk,
kasutas ta nende nõrkusi enda kasuks ära.
Jumal aga vihkab sellist asja.
Vaatame kogu 14. salmi:
"Kuid mul on pisut sinu vastu:
sinu juures on neid, kes peavad kinni Bileami õpetusest,
kes õpetas Baalakit (ehk kuningat) panema Iisraeli laste ette püünispaela:
sööma ebajumalate ohvreid ning hoorama."
Mis selle tulemuseks oli?
Iisraeli rahvas langes pattu ja Jumala korralekutsumise alla
ehk Tema kohtumõistmise alla.
Kogu loo probleem on järgmine.
Bileam oli mees, kes püüdis saavutada oma eesmärke
kuid seda tehes
püüdis mitte jätta endast jumalakartmatu inimese muljet.
See aga tõi kaasa vale mulje ja see on probleem.
Oleme me läbipaistvad kõiges, mida me teeme?
Muudaks see meid ärevaks,
kui Jumal teaks me südame tegelikke motiive?
Muide, Ta teab kõike ja Ta katsub me vaimu läbi.
Või oleme me nagu Taavet, kes ütles julgelt Jumala ees:
"Katsu mind läbi, Issand, ja proovi mind"
ja vaata ega mu südames ole sobimatuid motiive ja mõtteid.
Taavet oli avatud Jumala läbivalgustamisele,
samas kui Bileam arvas, et pääseb oma pettusega.
Vaatame edasi salmi 15:
"Nõndasamuti on sinulgi"
Mitte vaid Bileami õpetuse järgijaid,
aga ka selle õpetuse järgijaid, millest oleme juba rääkinud.
"...nikolaiitide õpetusest kinnipidajaid."
Nikolaiidid olid need,
kes tahtsid võita, valitseda ja inimesi maha suruda.
Bileami ja nikolaiitide ühiseks jooneks oli see,
et nad olid enesekesksed.
Nad püüdsid teha seda, mis oli parim neile,
selle asemel, et alistada iga plaan Jumala tahte alla.
Nad ei mõelnud sellele,
kuidas olla õnnistuseks, abiks ja kasuks,
aidates inimestel saada selleks, kes Jumal tahtis, et nad oleks.
Selle asemel seadsid nad neile hoopis takistusi,
et nad komistaks ja kukuks.
Ühtlasi otsisid nad võimalusi tuua au ja uhkust iseendale
ja mitte Jumalale.
Nii oli Pergamoni koguduses teatud häid asju,
aga samas nad ei võtnud tõsiselt kõiki koguduses olevaid inimesi.
Nad ei rakendanud distsipliini
ega mõelnud nende peale,
kes avaldasid mõju teistele koguduse liikmetele.
Jumal aga ütleb ingliskeelses Piiblis nende inimeste kohta salmis 16:
"Selliseid ma vihkan."
Samas on nende jaoks siiski lootust.
Milles see peitub?
Meeleparanduses.
Selles, et nad parandavad meelt.
Las ma öelda midagi.
Kui sa tuled Jumala ette ja ütled:
"Jumal, tahan näha end sellisena nagu Sina mind näed",
siis üks asi, mille Jumal esile toob, on vajadus meeleparanduse järele.
Vajadus muutuda ja alistuda Jumala Sõnale.
Vaatame salmi 16: "Paranda siis meelt,
muidu ma tulen varsti su juurde ning sõdin nende vastu"
Kujutage ette!
Kellega Jumal siin räägib?
Usklikke täis kogudusega.
Meil on oluline mõista,
et kui me elu on vastuolus Jumala Sõnaga,
seame end ise aldiks kohtumõistmise suhtes.
See pole juhus, kuidas Jeesus end siin esitleb.
Pealegi, mäletate seda mudelit, millele kõik need kirjad tuginevad?
Üks esimesi asju, mida me igas neis kirjas näeme,
on see, et Jumal ehk Jeesus ilmutab end igakord erineval moel.
Kuidas Ta end Pergamoni kogudusele esitles?
Vaatame salmi 12:
"Nõnda ütleb see, kelle käes on vahe kaheterane mõõk..."
Ehk teisisõnu relv.
Miks Ta end sellest küljest näitab?
Vaatame salmi 16: "Paranda siis meelt,
muidu ma tulen varsti su juurde
ning sõdin nende vastu oma suu mõõgaga."
Kui me läheks siit edasi Ilmutuse raamatu 19. peatükki,
siis seal on näha, et kui Jeesus tuleb tagasi,
siis Ta toob kaasa kohtumõistmise ja viha,
tehes seda oma suu mõõgaga.
"Oota, aga Ta ütleb seda kõike usklikele?"
Ma pole seda öelnud.
Ta räägib seda kogudusele,
püüdes korrigeerida neid.
Vahel tähendab see valede asjade välja praakimist.
Jeesuse kohta on ka öeldud, et Ta on kui tuline ahi, mis puhastab.
Mida puhastamine endast kujutab?
Kõige mittepuhta kõrvaldamist.
Enne, kui muretseda selle pärast,
et see salm räägib millestki, millest see ei räägi,
vaatame, mida siin on öeldud.
Mida Jeesus salmis 16 esimese asjana ütles?
"Paranda siis meelt."
Oleme juba rääkinud sellest,
et kui tõelised usklikud lähevad vastuollu Jumala Sõnaga
ja tunnevad samas ise ära, et nad on seda teinud,
siis nad on ka kärmed meelt parandama.
Nad tahavad, et nende elu oleks kooskõlas Jumala tõega.
Siin Ta aga ütleb, et need, kes ei paranda meelt,
Ta tegeleb nendega.
Kui sa ei paranda meelt, pole sa ka tõeline usklik
ja sa annad oma eluga valetunnistust.
Sa oled valelik.
Nii ütlebki Ta salmis 16: "...muidu ma tulen varsti su juurde
ning sõdin nende vastu oma suu mõõgaga."
Edasi salm 17:
"Kellel kõrv on, see kuulgu, mida Vaim ütleb kogudustele"
Ja nüüd väga oluline väide:
"Võitjale ma annan"
Siin on nüüd oluline midagi tähele panna.
Võitmise ja meeleparanduse vahel on ühendav lüli.
Kui ma tahan olla see, kes on võidukas ja leiab võidu,
pean ma ka muutuma.
Nii on siin meeleparanduse ja võitmise vahel oma seos.
Vaid siis, kui teen oma elus teatud muutusi,
saan olema võidukas ja kogema võitu, mida Jumal tahab, et kogeksin.
Seetõttu Ta ütlebki salmis 17:
"Võitjale ma annan süüa peidetud mannat"
Mis see peidetud manna veel on?
Seda fraasi tõlgendatakse peamiselt kahel erineval moel.
Me teame näiteks Heebrea kirja põhjal,
et üks asi, mida Jumal tegi,
oli see, et Ta pani mannat täis astja seaduselaekasse.
Miks?
Et peegeldada suhet.
Vaid siis, kui oleme Jumala poolt toidetud
selle manna ehk üleloomuliku toiduga,
oleme me ka võimelised...
Mis seal seaduselaekas veel oli?
Jumala käsud ehk korraldused.
Me näeme ühtpidi,
kuidas Jumal toidab meid oma Sõnaga
ja samas, kuidas meil on võime panna tähele
ja kuuletuda Ta korraldustele.
Toitmine ja sõnakuulelikkus käivad käsikäes.
Kuid üks oluline aspekt veel, mille tahan esile tuua.
Manna oli veelgi enam seotud kõrbes rändava Iisraeli rahvaga.
Jumal kutsus nad Egiptusest välja,
kuid nad poleks ilma Jumala poolt saadetud mannata
sel teekonnal vastu pidanud.
Usun, et see, mida Ta sellele kogudusele ütleb,
on see, et nad ei saa kunagi olema inimesed,
kelle Jumal tahab neid olevat -
olema võidukad selle koha ja saatana meelevalla üle,
tema koha ja sidumiste üle,
nad ei suudaks iialgi võita seda ja olla tunnistuseks,
kui nad sõltuks selleks vaid omaenda jõust ja võimekusest.
Seetõttu Ta ütlebki:
"Võitjale ma annan süüa peidetud mannat
ning annan talle valge kivikese"
See valge kivikene tähendas teatud kogukondades seda,
et kui keegi läks kohtu ette, siis ta pidi tunnistama
ja lõpus kohus hääletas
ning inimesele anti kas must või valge kivi.
Valge kivi viitas õigeksmõistmisele.
Antud kirjakoha puhul viitab see ka õigeksmõistmisele.
Valge kivi = õigeksmõistmine.
Nii ütleb Ta neile: "Ainus viis, kuidas olla võidukad paigas, kus olete
ja leida võitu oma olukordade keskel,
on läbi selle, kui mõistate minu õigeksmõistmist.
Seda, et olen teid õigeks mõistnud."
Mida see tähendab?
Seda, et võime elada lähedases suhtes Jumalaga.
See on see, mida õigeksmõistmine teeb.
Milleks?
Et teha meist uued loodud.
Ehk teisisõnu - kogu rõhuasetus sellele kogudusele öeldus
on meeleparandus.
Mis on meeleparandus?
Muutus.
Kuidas see esile tuleb?
"Pingutan kõvasti ja nii tulebki."
Ei, see pole see, mida Ta siin ütleb.
Ta ütleb, et see muutus on õigeksmõistmise tulemus.
See, et meil on nüüd lähedane suhe Jumalaga
ja läbi selle lähedase suhte me saame ka uueks looduks.
Õigeksmõistmine viib uuenemiseni.
Seetõttu Ta ütlebki:
"...annan talle valge kivikese ning kivikesele kirjutatud uue nime"
Me oleme teatud asjade osas Ilmutuse raamatus
kaldunud tõest veidi kõrvale.
Olen juba varasemalt maininud,
et Johannes võttis mõne Vana Testamendi tõe -
tavaliselt mõne prohveteeringu
ja tõi mõned hästi tuntud kirjakohad üle Ilmutuse raamatusse,
andes neile uue tähenduse.
Ta sidus need ühte mõne teise kirjakohaga,
et me saaks rikkalikuma ilmutuse Jumala eesmärkidest ja plaanidest.
Vaatame veelkord Ilm. 2:17:
"...ning kivikesele kirjutatud uue nime"
Seda kuuldes mõtlen kohe Sakarja raamatu peale.
Miks?
Sest seal on juttu kivisse graveerimisest.
Mida aga see meenutab?
Jeesuse tööd.
Nii ka näeme, et Jeesuse tehtu pole midagi ajutist.
See pole nii, et täna on ja homseks on juba kadunud.
Ei.
Jeesuse tehtu on kui igaveseks graveeritud.
Nii graveerib Ta ka sellesse kivikesse uue nime.
Uue loomuse.
Sinust saab uus loodu.
Nii tegeleb kogu see kirjakoht muutusega.
Seetõttu peame endalt küsima:
kas me tõesti tahame saada osa Jumala muutusest?
Oleme me tõesti pühendunud sellele lahingule,
millesse Jumal on meid asetanud?
Enamus tänapäeva inimesi, kui nad kuuleks,
et Pergamoni kogudus asub saatana trooni lähedal,
lahkuks sealt paigast esimese bussiga.
"Ma ei taha sellega mingit pistmist teha!
Kus küll kerge elu on? Kus see vaimne SPA asubki?
Ma tahan hoopis sinna minna."
Paika, kus kõik on ilus ja lihtne ning pole mingit vastuseisu.
Kuid teate, kust seda leida võib?
Surmas.
Paigas, kus pole mingit võimalust tunnistada.
Paigas, kus Jumala vägi ei tule esile su elus.
Aga tead, mis siis juhtub?
Mis juhtub, kui pole mingeid takistusi, konflikti ega vastuseisu?
Sa võid vabalt toetuda iseendale.
Võid teha, mis on õige sinu silmis.
Võid lihtsalt kulgeda läbi elu, kogemata vaimulikku võitlust.
Ja see ongi enamuse inimeste probleem.
Kui aga omad sellist suhtumist, pole sa ka valmis lõpuaegadeks.
Usun, et Pergamoni kogudusele mõeldud sõnum
on nii kohane selles osas,
mida ka meie peame enda kohta teadma
ja selle kohta, kuidas Jumal tegutseb,
et oleksime valmis selleks vaimulikuks lahinguks,
kuna aeg hakkab jõudma.
Vaatame veelkorra Ilm. 2:17:
"Võitjale ma annan süüa peidetud mannat
ning annan talle valge kivikese ning kivikesele kirjutatud uue nime,
mida ükski peale saaja ei tea."
Millest Ta siin räägib?
See sõna "tea" on seotud kogemusega.
Jumal annab meile uue identiteedi,
millest ei tea keegi teine, kui vaid see, kes selle saab.
Nii räägib see kirjakoht meie uuest olemusest
ja sellest, kelleks me saame Jeesuses.
See kõik lähtub meie suhtest Temaga.
Mis aga aktiveerib selle uue suhte?
Meie sõltuvus Temast.
Las ma küsida lõpetuseks paar küsimust.
Kui keegi vaatab su elu peale -
sellele, milliseid otsuseid langetad ja kuidas elad,
siis kas nad näevad sinus inimest, kes sõltub Jumalast?
Iisraeli rahvas rändas kõrbes 40 aastat,
olles tunnistuseks...
Mõelge sellele hetkeks.
Kuidas on võimalik, et nii suur rahvahulk nagu nad olid,
elab paigas, kus nad elasid,
ilma Jumala üleloomuliku varustuseta?
Me kuuleme ikka ja jälle fraasi "kõrbe kogudus",
mis tegelikult tähendab tunnistust.
Jumal juhtis Iisraeli rahva kõrbe,
kuid tänu nende vähesele usule
ehk teisisõnu vähesele alistumisele tõele,
hoidis Jumal neid seal 40 aastat.
Miks?
Sest 40 võrdub muutusega.
Mõelge hetkeks paljudele neile kohtadele,
kus me näeme Piiblis numbrit 40.
Nii näiteks kiusati Jeesust 40 päeva ja sellele järgnes muutus -
Ta alustas oma teenimistööga.
Nii tahan ka, et näeksite järgmist -
me leiame end sageli rasketest, proovilepanevatest olukordadest,
kus on kannatusi ja tagakiusu.
Miks?
Et meil oleks võimalus näidata teistele,
kuidas usaldame Jumalat ja oleme pühendunud Talle;
et Tema, kes Ta elab meis, on suurem, kui see, kes on maailmas.
Seetõttu ei pea me ka paanitsema, kartma
ega muretsema me ümber toimuva üle.
Kõik, mida vaid tegema peame - nagu ka selle kirja lõpp ütleb,
me peame vaid meeles pidama, et me oleme uus loodu Kristuses.
Ühtlasi on Ta tõotanud meile,
et nõnda nagu Ta toitis kõrbes Iisraeli rahvast 40 aastat,
nõnda Ta toidab ja katab meidki, täites kõik meie vajadused,
et me saaks anda tunnistust Talle kuulumisest.
Selline suhtumine aga on tugevaks relvaks saatana vastu.
Saatan ei saa kunagi võita inimest, kes loodab Jumala peale.
Tänaseks kõik,
kuid jätkame juba järgmisel korral Ilmutuse raamatu uurimisega.
Loodetavasti oli teile tänasest saatest kasu
ja te jagate seda teistegagi.
Aadressilt: www.loveisrael.org
leiate palju teisigi Baruch Kormani artikleid ja saateid
www.loveisrael.org
Soovides toetada TV7 tööd, võite helistada 900 1770 (hind 10)
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Olge õnnistatud Jeesuse nimel ja Shalom Iisraelist!
Tõlge: Anne-Ly Raukas