Olin 33 vuotta sitten pimeydessä syvän masennuksen takia -
ja huumeriippuvainen. En nähnyt ulospääsyä.
Elämässäni ei ollut lainkaan toivoa.
Niin kauan kuin muistan, elämäni on ollut etsimistä.
Sisimmässäni oli aina tyhjyys.
Muutimme lapsuudessani usein Suur-Tukholman alueella.
Kaksitoistavuotiaana menin uudelle luokalle, -
jossa kaikki olivat löytäneet bestiksensä.
Löysin seuraa jengistä, jossa oli eri-ikäisiä.
Useimmat siellä käyttivät jo huumeita ja alkoholia.
Elämäni muuttui rajusti, kun aika tavallisesta koulutytöstä -
tuli kapinoiva teini-ikäinen.
Valintojeni takia elämäni lähti nopeasti väärään suuntaan.
Peruskoulun päättyessä todistukseni oli aika kehno.
Kuusitoistavuotiaana muutin pois kotoa.
Vanhempani muuttivat pois kaupungista, minä tulin raskaaksi -
ja teetin abortin.
Sen jälkeen iski kova ahdistus ja suru, kun käsitin, mitä olin tehnyt.
Huumeidenkäyttö paheni.
Tutustuin amfetamiiniin ja jäin heti koukkuun.
Vaimensin ahdistusta, syyllisyyttä ja häpeää, jota kannoin.
Sisimpäni kumisi tyhjyyttään, -
mutta jonkin ajan kuluttua sekään ei riittänyt.
Niinpä paneuduin scientologiaan ja idän uskontoihin.
Mutta en löytänyt rauhaa. Kävin vain kääntymässä.
Oli vain paljon sääntöjä, joten lähdin aika pian.
Lisäksi siihen meni paljon rahaa.
Tapasin lasteni isän. Saimme kaksi lasta aika lähekkäin.
Toinen lapsi kuoli kuusiviikkoisena. Vaivuin entistä suurempaan suruun.
Emme osanneet käsitellä sitä yhdessä. Tuli kaaos ja ero.
Olin yksin pienen lapsen kanssa, -
eikä elämässäni ollut tulevaisuutta eikä toivoa.
Pohdin, mitä varten kannattaa elää.
Tapasin heroiininkäyttäjiä ja aloin kokeilla sitäkin.
Mutta sain pian yliannostuksen ja näin monen tutun kuolevan, -
joten palasin siihen toiseen aineeseen, jota käytin.
Tuolloin sain kosketuksen samanismiin.
Tulin uteliaaksi. Matkustin 10-päiväiselle leirille Smoolantiin.
Juuri ennen lähtöä tapasin ystävän, joka oli ollut huumekoukussa.
Hän kertoi pelastuneensa, kohdanneensa Jeesuksen -
ja vapautuneensa täysin. Hän sanoi, -
että Jeesus rakastaa minua ja voi armahtaa ja vapauttaa minutkin.
Se kosketti minua hyvin syvältä, mutta en tehnyt asialle mitään.
Ystävän sanat porautuivat syvälle sydämeeni eivätkä jättäneet rauhaan.
Kun minun piti lähteä leirille, -
tuolloin 5-vuotias tyttäreni sanoi hoitajalleen, -
että äiti lähtee samaanileirille.
Nainen oli uskova. Hän hätääntyi takiani.
Hänen piirinsä paastosi ja rukoili puolestani matkan ajan.
Kaikki leirillä meni pieleen.
Samaani sanoi: "Elämäsi yllä on jotakin, mihin en pääse käsiksi."
Rukouksistahan se johtui.
Kotona otin yhteyttä ystävään, joka oli todistanut minulle.
Menimme hänen seurakuntaan. Siellä otin vastaan Jeesuksen.
Ajatella: hän antoi anteeksi minulle, moiselle pahantekijälle.
Jumalan rakkaus täytti minut.
Se vapautti minut huumeista, surusta ja paljon muustakin.
Tulin niin täyteen iloa, -
että tunsin olevani putipuhdas sisäisesti.
Olen naimisissa. Minulla on kaksi tytärtä ja 5 lastenlasta.
Toimin kouluavustajana ja palan halusta kertoa Jeesuksesta toisille.
Kiitos, Jeesus, siitä mitä olet tehnyt minulle.
Suomennos: Marja Sevón