LAULUPARV
Milla ja Taavi on memme-taadi suvilas ööd.
Uni aga ei tule.
Hulda saab kummalise külalise.
Lastel ei tulnud und.
Mõtted keerlesid alles saarel.
"Kas igatsed ema-isa?" küsis Taavi.
"Ei", haigutas Milla.
Lapsed teadsid, et igatsemine ei ole ohtlik.
"Kas kartsid tormi ajal?", jätkas Milla.
"Natukene, taatki tundus väsinuna."
"Kas palvetasid, et me randa jõuaks?"
"Ei osanud sõnadesse panna, mõtlesin vaid Taevaisale."
Vestlus katkes, kui aknale koputati.
Lapsed tõusid vaatama, aga kedagi polnud.
Tibutas, kuid tuul oli vaibunud.
Päike tuli välja ja vikerkaar tegi saarele silla.
Lapsed tahtsid sinna saarele tagasi.
Hulda tammus oma kuudi ees.
Tume kogu lendas kuuti.
Kas Voldemar läks Huldale külla?
Kas nad on sõpradeks saanud?
Lapsed arvasid, et Voldemar oli aknale koputanud?
Seda ei usuks isegi memm.
Seilan vikerkaarel, laulupuust laaste voolin.
Parve teen ja järgin noole suunda lauldes on hea matkata.
Siin on seilamas palju parvi need aitavad vajadusel üksteist.
Teekond läheb läbi käänakute kuldsesse taevaranda.
Vikerkaar, vikerkaar sosista meile, sosista meile
vikerkaar, vikerkaar, kus uinub paradiisisaar
Mitmes sadamas randume, laulus räägitakse meie seiklusest.
Teel nii tihti vaimustume Looja töödest, tähtedest.
Vikerkaar, vikerkaar sosista meile, sosista meile
vikerkaar, vikerkaar, kus uinub paradiisisaar
Vikerkaar, vikerkaar sosista meile, sosista meile
vikerkaar, vikerkaar, kus uinub paradiisisaar.
Kes küll koputas memme-taadi aknale?
Kas see oli Voldemar?
Seda ma arvasin, et sina.
Mis ma näen, teist on saanud sõbrad.
Tore, nii peabki.
Tõlge: Ly Linnasmäe