Seekord on Taavi, Milla ja vanaisa saarelt tagasi suvilasse minemas.
Aga teekond ei olegi nii lihtne, kui nad oleksid soovinud.
Vanaisagi on natuke põnevil.
Vaatame, kuidas asi läheb.
Õhtu hakkas pimenema, vihm ja vastutuul üllatasid matkajaid.
"Kas sa jäksad sõuda taat?" küsis Taavi.
"Küll see edeneb" lausus taat.
"Kui te vaid istute rahulikult oma kohtadel."
"Kas oleme ohus?" hädaldas Milla.
"Ei ole" rahustas taat.
Ehki ta oli mures, tuul oli liiga kõva.
Taat jätkas sõudmist üha suurenevates lainetes.
Üleliigne reisija lendas kajutikatusele.
Ka Voldemar oli raskutes.
"Ma olin lapsena rajus ja tormis järvel" meenutas taat.
"Meid oli kümme inimest sõudepaadis."
"Ja sellel ajal ei olnud päästeveste."
"Paat täitus veega ja hakkas vajuma."
"Tundus, et meil ei olnud mingisugust võimalust."
"Hakkasime hädas Jumalat appi hüüdma."
"Lähedal ei olnud saari aga kuskilt vilksatas väike laid."
"Ja me pääsesime sinna."
"Alles järgmisel päeval ilm rahunes ja pääsesime koju."
"Kuidas te jaksasite olla seal külmas kogu öö" imestas Taavi.
"Laulsime, kõiki tuttavaid laule."
"Olime tänulikud pääsemise eest, et ei viitsinud viriseda."
"Sellest on 60 aastat möödas, aga mäletan seda nagu eilset päeva."
Matkajad märkasid, et vanaema jalutas randa.
Tuttav laul kostus tuulega ja vanaemagi hakkas kaasa ümisema.
Vanaisa sai jõudu laulust ja lastele tõi see turvalise tunde.
Matkajad jõudsid lõpuks paadisadamasse.
Keegi oleks nagu kähedal häälel edasi laulnud.
Kuid kedagi ei olnud näha.
Kes see küll oli?
Vahest on merigi tormine, sajab vihma ja müristab.
Meie paat viib läbi tuule ja tormi tormates ja rajutsedes.
Vahest nii metsikult lained laksuvad.
Tormi võimsast järelmõjust meie paadike vappub ja neelab vett
Ei aita ankurgi.
Aga meil on Kapten kes ei maga.
Tema käsib laineidki vaibuda ja paadike ei kunagi hukku.
Kindlasti jõuame sadamasse.
Aga meil on Kapten, kes ei karda isegi kurjades lainetes.
Rahulikult vaatab ta järvele Kindlasti arvad, kes ta on?
Vahest nii käänuline on tee purjedki rebenevad.
paat läheb peaaegu ümber, vappub ja raksub.
Lained murravad laeva nina kuivaks ei jää trümmgi
Vahest on udu läbipaistmatu ei oska isegi mõtelda.
Aga meil on Kapten kes ei maga.
Tema käsib laineidki vaibuda ja paadike ei kunagi hukku.
Kindlasti jõuame sadamasse.
Aga meil on kapten, kes ei karda isegi kurjades lainetes.
Rahulikult vaatab ta järele Kindlasti arvad, kes ta on?
Uh-uh, kes selles jutustuses laulis käheda häälega?
Kraak-kraak! -Kas ütlesid, et see olid sina?
Kuid ega varesed ei oska laulda, nad ainult kraaksuvad.
Kraak!
Noh ega me seda kunagi tea, mida loomad oskavad teha.
Kuid üks asi on kindel.
Kui oleme hädas palume Taevaisa
ja räägime talle, et vajame abi ja Ta aitab, see on kindel.
Subtiitrid: Ly Linnasmäe