VID KÄLLAN
"Förut hade jag bara hört talas om dig, -
men nu har jag sett dig med egna ögon." (Job 42:5)
Välkommen till "Vid källan". Jag heter Maarit Korhonen.
I den här programserien intervjuar jag gäster -
som övervunnit olika slag av livskriser -
med hjälp av Guds kärlek och kraft.
I dag heter min gäst Petri Nuotio.
Välkommen till programmet! - Tack, fint att vara här.
- Kan du allra först presentera dig själv?
- Jag heter alltså Petri Nuotio.
Jag kommer från Jalasjärvi i Södra Österbotten, -
från en mindre ort på landsbygden.
Jag är en lycklig far till ett litet barn, -
och jag har en vacker, underbar och god hustru.
Jag får arbeta, när hälsan tillåter det, -
och syssla med fritidsaktiviteter. I dag kan jag leva ett normalt liv.
Du utstrålar helt klart förtröstan och frid, -
men du har gått genom tuffa tider i ditt liv.
Du var svårt sjuk i två års tid -
och flera gånger har du varit nära döden.
Vi ska tala mera om det här om en stund.
Beskriv först hur du känner dig just nu, i relationen till Gud.
- Ända sedan jag kom till tro har jag haft en nära relation till Gud.
Under de allt som allt femton år som jag kallar "plågornas tid", -
då jag var allvarligt sjuk, -
blev relationen till Gud mycket viktig.
En del påpekade att jag alltid gick med Bibeln i handen, -
bläddrade och läste i den, -
men den var allt jag hade kvar mitt i stormen.
Det var mycket tuffa tider.
- För närvarande verkar du vara trygg och förtröstansfull. - Ja.
- Vi backar tillbaka till början. Du var 20 år när du kom till tro.
Du fick en stark syndanöd.
Du fick redan som ung en kallelse till evangelisationsarbete.
Berätta hur det var i början när du svarade på kallelsen.
- Jag hade inte någon kompetens att tala om - men en stor iver.
Jag var mycket entusiastisk. Ja, alltför entusiastisk.
Evangelisationsarbetet genomsyrade mitt liv.
Jag upplevde att... - Du jobbade mycket.
- Ja, det fanns mycket att göra.
Du reste också runt och spelade. Var det med husbil?
- Det gjorde jag senare.
Sanningen är att jag i början -
reste runt och evangeliserade med sparkstötting, cykel och moped.
Jag skämdes, för alla andra evangelister åkte bil.
För mig började arbetet helt från noll.
Jag ansatte folk med att klinka på ett litet klaverinstrument.
Men sättet att evangelisera förändrades med tiden.
Jag behövde inte i det oändliga sitta och frysa på mopedsadeln.
Senare, när jag anlänt till något ställe med husbilen -
och placerat ut högtalare, har jag ofta fått påminna andra -
om att arbetet började mycket anspråkslöst.
I början av din tjänst fick du också en profetia: -
Du skulle inte stå i rampljuset utan möta tider av prövningar.
- Ja, det handlade om två olika saker.
När jag blev kallad till andligt arbete, bodde jag i Uleåborg.
Jag gick till pastorn i min församling och sa -
att jag fått en kallelse. Pastorn ville veta vilken.
Jag svarade: "Jag ska bli predikant!"
Jag trodde förstås att kallelsen var förhanden.
Nu skulle den röda mattan rullas ut för mig upp till någon predikstol.
Pastor Esko sa att vi kunde börja nästa dag, -
och följande morgon cyklade jag iväg till Eskos arbete.
Esko gav mig en spade och sa -
att nu skulle vi ta och börja gräva en grund där i marken.
Så här började vårt samarbete. Senare gjorde vi fängelsebesök -
och jobbade en hel del med alkoholmissbrukare.
På den tiden började jag förstå nåden på ett nytt sätt, -
även om jag ännu hade mycket att lära mig.
Jag var också ganska lagisk, åtminstone i mitt sätt att tala.
Min tjänst började underifrån och växte uppåt vartefter med små steg.
Det var mycket bra att det gick den vägen.
Vi hade tältmöten och vanliga möten. Ibland tre gånger om dagen.
- Men sedan stannade allt upp.
Du gick till läkaren på grund av en svår ryggsmärta, -
och du fick också en diagnos.
- Ja, i många år hade allt varit normalt och bra.
Jag hade fått vara frisk och i god form - faktiskt i utmärkt form.
Efter att jag utexaminerats från bibelskolan jag gått i -
bodde jag i Lavia (i sydvästra Finland) -
och verkade då som evangelist.
Litet innan dess hade jag fått en profetia.
En för mig okänd äldre kvinna, på en plats där jag inte varit förr, -
satte sig bredvid mig och profeterade -
att jag skulle gå mycket svåra tider till mötes.
Ung i tron som jag var så tänkte jag att det var då bra.
Nu skulle jag få gå på djupet i tron!
- Då kunde du ännu glädja dig.
- Ja, jag tänkte att svårigheter var något bra.
Jag begrep inte då vilka de skulle bli.
Jag föreställde mig att de skulle se ut på ett visst sätt.
Om något hände mig som missionär, -
skulle man efteråt kunna säga att jag varit "en god människa".
Jag hade alltså en annorlunda bild av svårigheterna.
Jag visste inte vad de skulle kunna innebära.
- Sedan kom de emot, de här svårigheterna.
- Ja, efter bibelskolan jobbade jag alltså som evangelist.
Jag reste runt och jobbade också som ungdomsarbetare -
i Saarijärvi (i mellersta Finland).
Då gick jag till läkaren på grund av smärtor i ryggen.
Man röntgade mig till slut, och då upptäckte man -
att ryggraden, ryggmärgen och hjärnstammen var fulla av växter.
Jag förstod inte själv lägets allvar, trots att läkaren sa: -
"Du har väl relationen med Honom däruppe i skick? Den kan behövas!"
Jag förstod ändå inte ännu att mitt liv var en hårsmån från döden.
- Hur kändes det i den situationen?
Tänkte du ändå inte att du borde skruva ned på arbetstakten?
- Jag tänkte inte riktigt så...
När man befinner sig i ett ekorrhjul, -
är det sällan så att man märker det själv.
Så var det kanske även för mig.
Jag fortsatte att arbeta.
Jag intog 80 mg kortison per dygn och svällde upp som en bulldeg.
Jag såg helt förfärlig ut.
En kompis kallade mig till och med för "kadavret".
Jag var helt enkelt mycket ful.
Hälsotillståndet blev allt svagare.
Emellanåt förlorade jag talförmågan och även smaksinnet.
De gångerna bad vi jättemycket.
Jag minns hur jag och mina söner gick fram för förbön i församlingen, -
och sönerna bad: "Låt pappa bli helad."
- Det var rörande stunder. - Ja, och tunga.
- Hur gick det sedan till, när de här cancerväxterna mirakulöst försvann?
- Jag upplevde att Gud ofta sa till mig att jag inte skulle dö.
Det uppmuntrade mig varje gång.
Jag fick tro på att jag skulle överleva.
Glädjen bevarades i mitt hjärta.
Jag förblev också förnöjsam, vilket var ett under mitt i eländet.
Sedan var jag med om ett mirakel. En gång på ett vanligt möte -
satte sig en trossyster nära mig - hon hette faktiskt Sisko ("Syster"), -
och hon sa: "Petri, du är bönhörd. Du kommer att bli helad."
Några veckor senare röntgades jag i Jyväskylä.
Läkaren sa: "Nu har det skett ett mindre under.
Alla cancerväxter är nästan fullständigt borta."
Endast i nacken kunde man ännu se skymten av en mindre växt.
Läkaren konstaterade att det hela var över för den gången.
- Du fick uppleva ett helandeunder och kraften i bön. - Ja.
- Sedan efter det här fortsatte det att hända saker för dig.
De växter som hade funnits i hjärnstammen -
dök nu upp i hjärtat.
- Ja. Det var en bindvävstumör -
som skapade förhårdnader och tog bort elasticiteten, -
och den föranledde att jag fick en hjärtattack.
Ungefär ett år efter att jag blivit helad -
började den här nya fasen i mitt liv.
Flera mycket stora förluster och olyckliga händelser -
skedde mellan de båda faserna.
Problemet var inte bara hälsan utan också mycket annat.
Efter att jag fått de första hjärtattackerna, sa läkaren -
att jag måste genomgå en hjärttransplantation.
- Vad tyckte och tänkte du om det förslaget?
- Jag hade som sagt förtröstan på att jag inte skulle dö, -
att det inte skulle gå riktigt illa.
Humor fanns med i bilden, även i fråga om hjärttransplantationen.
En vän till mig, en pastor som brukar jaga älg, -
ringde en gång, skojade och sa: "Nu har jag fällt en stor älg.
Här finns det ett stort hjärta. Säg det till din läkare!"
Jag berättade faktiskt också om älghjärtat för läkaren, -
men läkaren förhöll sig allvarligt till saken och sa -
att hjärttransplantationen förvisso borde utföras.
Jag motsatte mig transplantationen i fyra-fem år.
Jag tänkte att jag skulle kunna få ett nytt hjärta på något tältmöte.
- Ville du att Gud skulle hela dig på ett bestämt sätt? - Ja, just så.
- Att det skulle ske genom bön.
Att Gud själv skulle ge dig ett nytt hjärta, bokstavligen.
- Ja, det var en sak som jag hade svårt att förstå.
Men nu förstår jag det. Ofta är det så, när Gud hjälper oss, -
att Han hjälper genom vår nästa. Han använder människor.
Om vi ber till Gud om mat för att den tagit slut, -
och någon kommer till vår dörr med en matkasse, -
får vi säga: "Tack, Herre, igen hjälpte Du oss!"
Gud hjälper oss ofta genom människor.
Fast visst helar Han också genom under.
- Vid sidan om detta mötte du också andra prövningar.
Du upplevde att du blev ansatt också i människorelationerna, -
och det sårade dig djupt.
Ja, jag kan säga så här...
Visst är fysiskt lidande någonting jobbigt, -
men det finns värre lidanden som en människa kan råka ut för.
Enligt Bibeln finns det sådant som är "bittrare än döden".
Jag tror inte att döden är det värsta som kan hända en.
Men vissa saker i livet blir man tvungen att gå igenom.
Man kan säga så här... Att någon förblir hos den sjuke, -
det är något som man storligen uppskattar.
Det finns inte alltid särskilt många sådana personer.
När man träffar sådana... Vi kan tänka på exempelvis Lasarus.
Jag har ofta tänkt på att Lasarus var en god vän till Jesus.
Men så blev han sjuk, -
och hans vänner bad Jesus att komma och hela honom.
De sa: "Herre, den Du har kär ligger sjuk."
Men Jesus gick inte genast utan Han förhalade.
Jag har ofta funderat på vad Lasarus nära och kära tänkte då.
"Vad är det nu för fel? Varför blir han inte helad?
Om han på riktigt är Jesu vän blir han förstås genast helad!"
Men Gud hade i beredskap något större -
som Han ville visa både Lasarus och Lasarus vänner och närstående.
Sedan gick det ju så att Lasarus till och med dog.
Men det finns Någon som är större än döden och våra lidanden, -
och Han uppväckte Lasarus från de döda.
Då kom många till tro på Jesus.
Om Jesus hade helat Lasarus bara genom att uttala några ord, -
är det inte säkert att särskilt många skulle ha fått reda på det.
- Precis. Du fick visst senare ett nytt hjärta?
Och det ledde till att livet tog en ny vändning. Du började må bättre.
Hurdan var din relation till Gud efter att du gått genom allt detta?
Hade du förtröstan på att Gud är god efter alla prövningarna?
Lärde du dig något nytt?
- Ja, en mycket viktig sak som jag lärde mig -
var att lycka i livet, förnöjsamhet och glädje -
inte alls beror på yttre omständigheter.
Många rika människor är väldigt fattiga i sin inre värld.
Många fattiga människor kan vara mycket rika i sitt inre.
De har ett rikt liv och kan njuta av det lilla i tillvaron.
Någon som sitter i fängelse kan vara helt fri i sin inre värld, -
för att Jesus befriat honom eller henne -
från alla bördor och syndaskulder.
Jag har träffat många svårt sjuka som är mycket lyckliga.
Det är ganska ologiskt, men det är ett faktum.
Källan till lycka finns i vårt inre.
Om den Helige Ande bor i oss och skänker oss lycka, -
så kan Gud ge oss frid mitt i stormen.
Som för Jesus. Han sov i båten när det stormade.
Vi kan lära oss ett och annat av Jesus. Vi kan också vila ibland.
- Mitt i stormarna. - Ja. Lita på Gud och vila.
Inte har det alltid varit lätt för mig heller att göra detta, -
men det är något som gör oss mera vidsynta -
och hjälper oss att förstå dem -
som på olika sätt kämpar med smärtor i livet.
Det är då helt säkert.
- Har du också fått förståelse för -
hur man ska stödja och vandra med den som lider?
Har du fått nya insikter om detta?
- Egentligen behöver man inte kunna något annat än att "bara vara", -
bara vara medmänsklig. Det utgör ofta ett hinder -
när vi börjar fundera på vad vi borde säga eller göra.
När jag var sjuk, tyckte jag att det allra trevligaste var -
att gå in till grannen, dricka kaffe och tala om bilar och dylikt.
- Det fick dig att slappna av. - Ja, och att tänka på något annat.
Samtalen behöver inte vara särskilt högtravande eller andliga.
Det räcker med helt vanliga möten i vardagen.
- Skulle du kunna beskriva dig själv med några adjektiv?
Hurdan var du före den här krisen och hurdan är du nu efter krisen?
Tidigare var jag alltigenom blåögd.
Nu är jag mera realistisk.
Jag vet att det finns mycket gott i livet -
men också mycket sådant som förorsakar smärta och lidande.
Jag är också förtröstansfullare än förr, för nu vet jag -
att allt är möjligt för Gud -
och att Gud kan låta allt samverka till det bästa i slutändan.
Jag skulle också vilja påstå att jag är mycket mindre än förr.
Jag är inte heller så egenmäktig. Jag vet att -
min andel är jätteliten. Guds andel är så mycket större, -
när det gäller andliga ting. Ja, när det gäller allt.
Med tanke på det kan jag ta allt så mycket lugnare, -
för nu vet jag, att det är som det står i Bibeln: -
"Det är gott och skönt att människan äter och dricker...
...när hon strävar under solen."
Livet är alltså inte bara arbete och möda -
utan också vila och umgänge med de nära och kära.
Vi får tillbringa tid med dem.
Det finns mycket att glädjas åt.
Man kan ha hobbyer. Förr hade jag en negativ attityd till sådant, -
men nu när min attityd förändrats, -
tycker jag om att syssla med sådant som jag tidigare drömde om.
- Det är verkligen fantastiskt vad Gud gjort i ditt liv.
Gud är stor och Hans planer övergår vårt förstånd.
Det är min spontana respons.
Skulle du nu till sist vilja prisa Gud med egna ord -
för allt Han gjort i ditt liv? - Javisst.
Jag vill först tacka alla dem -
som funnits vid min sida under de gångna åren, -
dem som Gud sänt i min väg. Alla nära och kära: -
min fru och mina barn, mina föräldrar och alla andra.
Himmelske Far, tack för att Du inte har lämnat mig ensam.
Tack Jesus, för att Du varit med i alla stormar.
Du har lovat att Du leder mig genom dem, och Du håller Dina löften.
Herre, för Dig är inget omöjligt. Himmelske Far, tack för att Du -
förvandlar ödemarken till vattenrika källor.
Om du som lyssnar nu lider, så må du få uppleva -
att det finns hopp. Ditt hopp ska inte gå förlorat. Du ska få hjälp.
Tack Herre, för att Du leder till en hamn av frid -
alla dem som just nu befinner sig mitt i en storm.
Tack Jesus, för att Du kom för att ge oss liv i överflöd.
Tack för att Du lovade Job att välsigna slutet av hans liv.
Tack för det löftet i Ditt Ord.
Dyrbare Jesus, vi får lita på att Du ser till att -
allt samverkar till det bästa för dem som älskar Dig. Amen.
Tack, Petri, för att du delade med dig -
av din förunderliga livshistoria, din vandring med Gud.
Du har verkligen liksom vandrat i dödsskuggans dal -
och funnit en underbar relation till Gud.
Må Herren välsigna dig och hela din familj. - Tack.
VID KÄLLAN
I den här programserien intervjuar jag gäster -
som övervunnit livskriser genom Guds kärlek och kraft.
Om du tycker att det här programmet gav dig hopp och mod -
för din egen livssituation -
och du vill att även andra ska bli berörda av Gud, -
får du gärna stödja Himlen TV7.
DONATIONER I SVERIGE Swisha 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Ett varmt tack för ditt stöd!
DONATIONER I SVERIGE Swisha 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Översättning: Himlen TV7