VID KÄLLAN
Om min far och min mor överger mig, tar Herren emot mig. Ps 27:10
Jag heter Maarit Korhonen. Välkommen att titta på Vid källan.
I programserien intervjuar jag människor -
som blivit fria ur olika livskriser -
med hjälp av Guds kärlek och kraft.
Idag är min gäst Kata Vesivalo.
Välkommen till programmet, Kata. - Tack, Maarit.
- Vill du börja med att presentera dig?
- Ja, vi är tre barn i familjen.
Jag är den yngsta.
Jag har växt upp i Satakunta, i Harjavalta.
Jag vill också säga det att jag har rötter i Karelen.
Det är viktigt för mig.
Många olika saker har hänt i mitt liv.
Jag växte upp hos mina farföräldrar.
- Du gör även andligt arbete i församlingen.
Du ber för människor. - Ja.
Jag ber för och möter, älskar människor.
Jag har varit stödperson.
Jobbat med själavård.
Att finnas nära människor.
Jag går naturligtvis i församlingen.
Jag älskar Bibeln.
- Ja. Du är en underbar, varm, själavårdande -
människa som älskar Gud och människor.
Men du har en bakgrund med brustenhet.
Du har mött själsligt och fysiskt våld alltsedan barndomen.
Skulle du vilja berätta -
om din familjebakgrund?
Hurdan familj växte du upp i?
- Ja.
Hela familjen bodde i Harjavalta.
Mamma, pappa, tre barn.
Jag var yngst i familjen.
Mamma och pappa hade ett mycket svårt äktenskap.
Även före mig hade de haft kriser.
Jag var sju veckor gammal.
Mamma hade av någon orsak tagit beslutet att lämna familjen.
Hon tog de äldre syskonen med sig.
Det var år 1956 mellan jul och nyår -
som det hände, och då var det mycket kallt.
Vad var det som fick henne att handla så?
Huset finns kvar på vars trappa hon hade lindat in mig i filtar.
Och...
Vi talar nu om Gud och upphöjer Honom.
Därför vill jag tala om Guds storhet.
Jag var ute på trappan i den svåra kölden.
- Mamma hade lindat dig och övergett dig. - Ja, på trappan.
Hon hade beställt en taxi.
Det är ett mysterium.
Farmor och farfar hade telefon, men jag vet inte hur det gick till.
En sak är förunderlig.
Vi bodde nära farföräldrarna.
Husen ligger så att det mänskligt sett -
inte var möjligt för farmor att se vägen.
Vardagsrummet låg i den riktningen, dörren var alltid stängd.
Farmor har berättat, jag minns förstås själv inget.
Av någon orsak -
så medan farmor jobbade i huset talade den Helige Ande, så tror jag.
Hon öppnade dörren och såg att en taxi körde där.
På den tiden talade man om "pirssi" på finska.
Farmor berättade att hon bara visste -
att något märkligt är på gång.
Hon fortsatte jobba. Jag tror att Gud talade till henne.
Så har hon berättat. På ett lite annorlunda sätt -
eftersom tiden var en annan då.
Hon såg taxin åka i väg.
Det här säger ganska mycket -
om pappas och mammas eller farmors och mammas relation.
Hon visste att något konstigt hänt, även om hon inte såg vägen.
Hon måste vänta tills farfar kom från jobbet. Pappa var på jobb.
Ingen var hemma. Hon vågade inte gå dit.
Det har hon själv berättat.
Farfar kom från jobbet och gick för att se vad som hänt.
Vi kallade farfar för "pappa."
Mormor sade: "Pappa, gå och titta vad där är."
Han gick genast.
Jag hade varit ute i den stränga kylan i många timmar.
Farfar kom och såg byltet.
Han tog naturligtvis mig med sig till farmor.
Jag minns han sade att "gråten hade gråtits."
Mina ögon bara tittade, men inget mer.
- Du var nära att dö av kylan.
Farmor berättade att hon genast började värma mig.
Jag var säkert väldigt hungrig.
Det var en ganska speciell situation.
Jag hade kunnat dö.
Därför upplever jag -
att det var första gången som Gud ingrep mycket tydligt i mitt liv.
- På detta följde att du blev omhändertagen.
Din farfar och farmor tog omvårdnaden om dig.
De blev din familj.
Din egen far dog då du var 2,5 år.
Du bodde med farfar och farmor.
Men i familjen fanns våld.
- Ja, egentligen bodde jag i 2,5 år med pappa hos farmor och farfar.
Det var en viktig period i mitt liv -
insåg jag då jag gick igenom det senare.
Sedan dog pappa.
Det gick våldsamt till. Han begick självmord.
Jag ska inte säga mer om det.
Jag blev hos farmor och farfar.
Farfar var väldigt auktoritär.
Nästan som en despot ibland.
Han hade varit ute i kriget. Han var tuff.
Där var ganska...
Alla dessa händelser hade lett till hotfullhet.
Hårda ord, nerverna höll inte.
Då det gällde mig så var det så -
att det riktades även mot mig.
- Hurdant våld mötte du där?
- Den första situation jag kan komma ihåg -
var på fars begravning. Jag kom ner för trapporna.
Det var pappas begravning.
Ingen såg mig. Jag kan minnas det.
Det sägs att barn inte minns, jag gör det.
Jag minns att människor blev förskräckta.
Jag minns att de sade att tänk om -
även flickan hade dött.
Man tog mig till ett sovrum för att sitta.
Jag hade stört med mitt beteende.
Sedan började greppen.
De tog i mig på övre kroppen.
Man flyttade mig med kraft.
Sedan födelsen har det vuxit hår här.
På den tiden hade man pagefrisyr.
Farfar tog i mig här och lyfte mig.
Det var skrämmande.
- Småningom hårdare. - Ja.
Situationen var tung.
- Då du började gå i skolan -
syntes det på huden -
att du hade blivit slagen.
Du skämdes för det. - Ursäkta?
- Du skämdes för det.
- Ja, det ledde till lögnens värld.
Jag skämdes och försökte dölja det.
Jag kommer ihåg hur jag ibland gång hade något i nacken.
Jag försökte dölja det och ljuga.
Jag har skrattat åt att jag hade mens två gånger per månad -
under gympan. Läraren förstod.
Jag bara inte kunde vara med.
Lögnen utvecklades på detta sätt.
Jag försökte skydda mig från skammen.
- Skammen för att man är objekt för våld.
- Skam över att ha blivit slagen.
Skam för att berätta. Jag kunde inte berätta det för någon.
- Hurdan självbild utvecklade du under barndomen mitt i allt detta?
- Om jag ska fatta mig kort -
så hade det varit bättre om jag inte fanns.
Varför finns jag till? Jag hörde ingenstans.
Jag kunde inget.
Jag var alltid utanför.
Det är även ett faktum att allt det påverkade skolgången.
Det påverkade.
- Upplevde du att du hade förtjänat detta våld?
- Så var det ju. Det är det som är det hårresande.
Då man får höra -
att man gör si och så och inte kan, -
att man ljuger och är sådan och sådan -
och att man förtjänar det så växer det fram -
att man inte räcker till, man duger inte, kan inte.
Att man på riktigt inte kan något.
Det hör till. Det tillkom mig.
- Man gick över dina gränser även via incest.
- Ja, så är det.
Det består av många faser. Men det är tufft.
För incest är något sådant som liksom växer.
Kanske dåligt uttryckt.
Då man har dåligt självförtroende -
är det som om man hade en lapp där det står "Kom och utnyttja mig."
Dt var män i olika åldrar o.s.v.
Det var tufft. - Säkert.
Du berättade även att du var i din egen värld mitt i allt detta.
Du stängde in dig i ensamheten. Kan du berätta om det?
- Ja.
Det kanske är talande -
att det fanns en skog alldeles intill.
Jag gick dit. Jag älskade träd.
Jag samtalade med Gud.
Det var det enda ställe där jag kände mig trygg.
Även i kyrkan förstås.
Slutenheten var lite som -
att titta på allt genom ett plexiglas.
Människor, skolkompisar.
Jag blev även mobbad på många sätt.
Jag hade inte riktigt några känslor.
Min värld var sluten.
Då jag gick i skogen och kramade träden -
så samtalade jag med min himmelske Far. Vi tittade på fåglar och myror.
Jag har alltid tyckt mycket om fåglar.
Det har kommit till mig även senare. Jag samtalar med dem.
- Du berättade även att farmors tro var en varm famn.
Den gav hopp i din barndom.
- Jadå.
Det stämmer det du just sade.
Jag minns den varma famn som alltid fanns där.
Jag sov ofta bredvid farmor.
Ibland hade jag tandvärk även om jag inte hade det.
Då fick jag komma i famnen.
Farmor var troende och en andlig person.
- Då du var 12 slutade våldet till all lycka -
tack vare grannen. Grannen ingrep.
På det sättet fick du vara i fred.
Men du gifte dig också -
med en man och stötte på våld även i äktenskapet.
- Ja. - Vill du berätta?
- Det handlade säkert om förakt.
Det började med det. Till en början var allt okej.
Det var roligt.
Men sedan räckte jag inte till.
Jag gjorde saker och ting fel, utseendet var fel.
Jag har alltid varit en mycket social människa.
Min man tyckte om att prata.
Jag hade vänner.
Det följande är beskrivande.
Då vi flyttade till ett eget hem sade han -
att nu bestämmer han vem som hälsar på och vem vi besöker.
Jag kommer ihåg att jag tänkte att det inte kan vara sant.
Jag kände att nu börjar hotet igen.
- Det bekanta hotet från barndomen. - Ja.
Ja, och det var konkret.
Det kändes som om det varit en dom över vårt liv.
Det fortsatte sedan.
Sedan ledde det till -
att allt hatet som hade samlats i dig ända sedan barndomen -
blev till våld från dig mot din man.
Vill du berätta?
Det började så... Det var mycket som inverkade.
Han blev irriterad på mig då jag satt på frambänken i bilen.
Vi körde inte fort -
men han öppnade dörren och knuffade ut mig. Jag rullade i diket.
Jag skadade min axel.
Jag gick inte till läkaren.
Han blev skrämd. Vi åkte hem.
Min äldsta syster hälsade på hos oss.
Vi var på fyrmanhand.
Hotandet började igen.
Han skällde på mig och knuffade till mig.
Jag hade min sjuka axel.
Han knuffade mig så att jag slog den illa mot en fåtölj.
Då exploderade jag.
Jag kan minnas stunden.
Smärtan var så oändligt stor efter allt som hänt.
Situationen vände.
Den väldiga vreden och ursinnet kom till ytan.
"Nu får det räcka! Nu är det slut."
Jag kan inte minnas alla detaljer.
Men jag minns att jag lyfte honom i halsen mot köksväggen.
I halsen. Han var en stor man.
Jag vill berätta om detta eftersom -
då en uppdämd vrede kommer till ytan -
så är det helt ofattbart.
Jag förstår det inte, men det skedde.
Jag tog en kniv som låg på diskbordet.
Jag höll i honom och skulle precis hugga till.
Då tog min syster tag i min arm.
I det skedet insåg jag -
att jag var i en... Smärtan var borta.
Men vreden vände sig utåt. Det var en chock för mig.
- Det var en chock för dig själv.
Sedan hamnade du i djup depression.
Du började missbruka alkohol.
Lyckligtvis ingrep Jesus i allt detta.
Han hade varit där i barndomen.
Vill du berätta om erfarenheten -
då du gick till kyrkan?
Alkoholen kom in i bilden. Jag sökte vård.
Alkoholmissbruket ledde nämligen till självmordstankar.
Jag hade gått i kyrkan.
Men jag upplevde mig vara världens sämsta.
All värdelöshet, att jag inte var något...
Jag var skammen på två ben.
Full av synd. Nästan oren.
Jag gick till kyrkan. Jag satte mig i hörnet.
Jag sade till Herren att jag inte kan gå dit.
Men Han började tala till mig.
Det var nattvard. Kyrkan var stor och full av människor.
Jag ville gå till nattvarden, men tyckte inte jag kunde gå dit.
Det var intressant att Han talade klart till mig.
Jag minns att jag sade -
att jag kunde gå till koret, till ena sidan.
Det var intressant att kyrkan var fullsatt.
Gud röjde väg. Människorna steg åt sidan.
Jag hamnade in i en tunnel.
Altartavlan var Kristi förklaring. Elia, Mose och lärjungarna.
Jesus var upphöjd och strålande.
Jag kunde inte gå därifrån. Jag hade inget val.
Han knuffade mig. Jag tänkte att jag inte kunde gå dit.
Då jag tittade på tavlan började Hans ögon leva och Han log.
Jag föll ner vid altaret.
Då jag var där förstod jag att den Helige Ande kom.
Det var en otrolig upplevelse.
Jag var mitt framme vid altaret.
Jag fick nattvarden, och där vände det totalt.
- Du fann Guds kärlek.
Det är helt underbart hur Gud tog hand om dig.
Du fick uppleva Guds vårdande faderskärlek.
Först fick du känna av all smärta. Vill du berätta?
Det var många faser.
Men det här hör till det starkaste.
Jag var troende och fri från alkohol.
Men ångesten växte.
Den blev så stark att smärtan blev fysisk.
Jag rullade runt på golvet. Smärtan kändes överallt.
Det gjorde ont. Jesus kom och uppenbarade sig.
Jag förstod att Han tog mig i famnen. Jag kände det.
Det var en syn. Jag sov inte. Han tog mig i famnen.
Han lyfte mig uppåt och uppåt.
Jag tänkte att vad är det som händer?
"Vart tar Du mig? Vad är detta?"
Han tog mig till en oerhörd strålglans.
Han bar mig så och lyfte mig.
Jag såg bara strålglansen och alla färgerna.
Där fanns färger vi inte ens sett.
Jag kände att jag är på knä.
Jag kände en väldig helig fruktan.
Heligheten var alldeles enorm.
Jag satt här, och Jesus var där.
Han såg på mig och jag frågade: "Var är det som Du gör?"
Då började den enorma Guds kärlek strömma.
Den bara kom och kom.
Ett otroligt Guds leende.
Jag upplever det fortfarande då jag talar om det.
Jag vilade på golvet. Jesus var där med mig.
Jag tänkte att nu var det förbi. Det höll på i flera dagar.
Jag frågade Jesus: "Varför var ångesten så enorm?"
Han svarade mig: -
"Din jordiska far dog på den här dagen för 40 år sedan."
Jag hade gått igenom en ödemarkstid.
Det var projektet "pappas famn."
Jag har suttit i Gud Faderns famn.
- Du fick bli botad från all smärta du bar på.
- Ja, genom smärtan.
- Det är så stort det Gud gjort i ditt liv.
Han har fört dig från mörker till ljus och gett dig -
ett helt hjärta i stället för ett trasigt.
Skulle du Kata vilja lovprisa Gud med egna ord?
Fadern.
Det vill jag. Om det är något jag vill så är det det.
Tack allsmäktige Far som är där i himlen.
Tack Jesus för att Du för oss till gemenskap med Fadern.
Du ger oss den Helige Ande som undervisar oss.
Tack Jesus för att Du berör alla de människor -
som upplever att Du är verklig.
Du är en levande Gud.
Du finns inte i någon bok. Där är Du också, Du talar till oss.
Men Du lever, botar och vårdar.
Du hjälper och döper i den Helige Ande och eld.
Tack Kata för att du delade din berättelse som berör hjärtat.
Jag tror att många som hör den kan komma till Faderns famn.
Inför Guds tron för att få uppleva Guds helande beröring.
Tack för att du delade din berättelse.
Var välsignad.
VID KÄLLAN
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Tack för din gåva!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7