VID KÄLLAN
Med sina fjädrar täcker han dig, under hans vingar -
finner du tillflykt. Hans trofast- het är sköld och skärm. Ps 91:4
Jag heter Maarit Korhonen. Välkommen att titta på Vid källan.
I serien intervjuar jag människor -
som befriats ur olika livskriser med hjälp av Guds kärlek och kraft.
Idag är min gäst Mirkka Salmensaari.
Varmt välkommen till programmet, Mirkka. - Tack.
- Vill du presentera dig här i början?
- Jag är en lycklig hustru.
Jag är mor till tre underbara unga vuxna.
Till utbildningen är jag informatör, mentor och arbetsledare.
Just nu jobbar jag på Helsingfors friförsamling med olika projekt.
För 1,5 år sedan skakades dock familjens liv om radikalt.
Din man fick en häftig hjärtattack.
Återhämtningsprognosen var inte bra.
Du var rädd att förlora honom -
i och med händelsen.
Nu när jag tittar på dig så ser jag -
att du har frid i hjärtat.
Vad tänker du? Gud lät detta hända.
Vad tänker du om att Han lät det hända?
Ja. Varför händer sådant även troende?
Jag tror inte att troende är märkvärdigare än några andra.
Vad som helst kan hända. Men vi kan lita på Gud.
En följd av denna stora kris är -
att min förtröstan på Honom vuxit.
- Ja. Vi ska gå till början. Kunde du beskriva lite -
hur er familjs vardag såg ut före krisen?
Det var det första året med covid.
Det hände i november 2020.
Vi var vana vid distansjobb. Alla jobbade vid en egen dator.
Vi ropade till varandra: "Vad ska vi äta idag?"
Min man hade Teams-möten hela dagarna.
Jag gjorde mitt jobb. Ungdomarna sitt.
Intensiv men jämn vardag.
- Blev det tid över för varandra?
- Mitt i vardagen...
Som familj har vi alltid tagit tid för t.ex. sällskapsspel.
Vi har samtalat mycket.
Det var ändå vardag. Djupare samtal hann vi inte med.
- Vad jobbar din man med? Vad har han för yrke?
- Han är expert inom energibranschen.
- Dagen före händelsen...
- ...var vi och spelade badminton.
Det gör vi som familj. Det fanns inga som helst tecken på någon sjukdom.
Min man är tävlingsinriktad och spelar för fullt.
- Precis. Sedan hände något.
Kan du berätta om dagen då allting förändrades.
- Det var den 10 november. En tisdag morgon.
Jag låg och läste i sängen. Min man hade gått för att koka kaffe.
Han hade sagt hejdå till vår gymnasist, vårt yngsta barn som gick till skolan.
I något skede hörde jag att min man hostade i soffan.
Det var inte alls alarmerande. Klart att man får hosta.
Så kom han till sovrummet och sade att han inte mådde bra.
Jag såg genast att det inte var flunsa, utan han verkligen inte mådde bra.
Han höll sig för bröstet.
Vi tänkte: "Bröstsmärta och hosta? Covid?"
Kunde det komma så snabbt? Vad i världen?
Hur hade vi inte lagt märke till symtomen tidigare?
Vi kom bara att tänka på covid, för man pratade ju om det överallt.
Sedan ringde jag snabbt upp -
hälsorådgivningen, dit jag fick köa.
Min man gick omkring. Han mätte temperaturen, han hade inte feber.
Då jag fick tag på någon hos hälsorådgivningen -
sade de att de inte verkade vara covid.
De bad mig ringa ett annat nummer. Ilkka hade då -
redan satt sig i en stadig fåtölj.
Han bad mig då plötsligt ringa nödnumret.
Jag hade frågat om det, men han sade att han mådde bättre ibland.
Då han hade sagt det föll han ihop i stolen.
Han blev medvetslös just i den stunden.
Först då insåg jag hur allvarligt läget var.
Jag blev alldeles förtvivlad.
Jag måste snabbt ringa nödnumret.
Jag minns att jag fokuserade på att säga adressen rätt.
Det är viktigt att man får den rätt.
Hos nödcentralen fick jag de nödvändiga instruktionerna -
för vad jag skulle göra. Jag inledde första hjälpen.
De gav mig råd.
- Du klarade av att agera?
- Ja, av Guds nåd klarade jag av det.
Jag hade kunnat bli helt paralyserad. Det var så överraskande.
Jag klarade av att agera.
Jag gjorde återupplivning i sex minuter -
innan räddningstjänsten anlände.
Till all lycka har vi räddningstjänsten bakom knuten.
De fortsatte återupplivningen. Men även om vi hade -
nio proffs i vårt vardagsrum -
verkade man inte få Ilkkas hjärta att fungera.
Han fick fyra stötar med hjärtstartare.
I något skede sade räddningschefen till mig -
mycket allvarligt att läget är mycket svårt.
Även om han sade så, fattade jag inte hur svårt det var.
Jag litade på att de var proffs.
- Det gjorde allt de kunde. - Jag skakade i ett hörn.
De gjorde sitt jobb på golvet.
Men så slutligen fick de -
hans hjärta att fungera efter 31 minuters kammarflimmer.
De vågade flytta honom till Mejlans sjukhus.
Till all lycka var även vår förstfödda son hemma.
Med hans hjälp kunde vi flytta Ilkka till golvet.
Han öppnade dörrar för räddnings- tjänsten. Han var till stort stöd.
Sedan så bara skakade jag. Det var en ohygglig chock.
Jag fattade inte vad som hänt.
Jag fick höra att han togs till ballongvidgning.
Sedan till kylbehandling som är skonsamt -
för hjärta och hjärna efter en stor livräddningsoperation.
Det var något jag inte kunde tro var sant.
Det var som en mardröm.
Två dygn senare fick jag besöka honom på intensivavdelningen.
Det var ruskigt att se honom i respiratorn.
Blicken flackade, han var i spännbälte. Det var ohyggligt.
Till all lycka skjutsade min kära vän Anu mig.
Jag fick gråta ut med henne.
Hon orkade lyssna. Hon hyssjade inte ner mig utan bemötte smärtan.
- Du såg din man i ett så hjälplöst tillstånd.
- Synen var så uppslitande.
Jag trodde mig veta vad jag får se.
Jag har sett min far på intensiven.
Den situationen var annorlunda. Han var lugn.
Jag kunde inte föreställa mig vad jag skulle möta.
- Ja precis. Och...
Efter det fick du symtom -
som berodde på situationen du varit med om?
- Ja.
Att återuppliva en närstående -
är något mycket traumatiskt.
Och sedan att se honom i det tillståndet.
- Ja.
Ni började be om förbön på många ställen.
- Ja.
Vi blev verkligen burna i bön. Vi var inte ensamma.
Hur Gud tog hand om mig var så märkligt.
Jag kommer aldrig att glömma det.
Då det hade gått ett dygn sedan hjärtattacken -
så skulle jag gå och lägga mig, följande kväll.
Ilkkas syskon hade kommit med underbar husmanskost.
Olika kassar och tröst.
Då jag skulle gå och lägga mig och hade sagt godnatt till barnen -
kom en tröstlös känsla över mig.
Och...
Jag bara kände att det kunde inte vara sant.
Sådant kan inte hända oss, vi har haft ett gott liv.
Å ena sidan kände jag ingenting.
Å andra sidan en väldig ensamhet. Jag var ensam i sovrummet.
Min man var nedsövd och jag kunde inte veta i vilket skick -
han vaknar. Plötsligt fick jag en märklig känsla av närvaro.
Vi hade anilinröda påslakan med hortensior på den tiden.
Jag såg eller hörde inget.
Men plötsligt kände jag en märklig närvaro.
Det var som om Jesus satt bredvid mig.
Påslakanet skrynklades mellan oss.
Han kom bredvid mig och sade till mitt hjärta: -
"Flicka lilla, varför är du rädd? Jag är här."
Jag hörde ingen röst, -
men tonfallet lät som att: -
"Hej, kom igen! Vet du inte att jag är så här nära?
Du behöver inte vara rädd." Rummet fylldes av glädje och frid.
Ett slags ljus. Där var inte ljust fysiskt sett -
men det kändes lätt och ljust. Jag fick en köksstämning -
som från boken Ödehuset då jag efteråt tänkte på känslan.
Det var något som jag inte kunde suggerera mig själv att känna.
För en stund sedan hade jag haft... - Helt andra känslor.
- Nedtyngd, i mörkret.
Sedan kom detta. Jag minns att jag log.
Jag log och kände mig lätt.
Jag insåg att Gud kommit för att trösta mig. Jesus satt bredvid mig.
Han sade: "Du behöver inte vara rädd. Jag är här."
Det var som om den himmelska närvaron -
blev verklig i en svår situation.
Jesus är alltid nära. Men Han ville visa mig det på ett konkret sätt.
Det var lätt för mig att andas.
Jag lade mig inte genast. Jag minns att jag skrev -
något i en internet-grupp där jag också hade bett om förbön.
Jag skrev att jag inte somnat än, men detta märkliga hände.
Jag är inte galen. Gud ville ta hand om mig.
- Det hände precis innan du gick för att hälsa på Ilkka.
- Ja. - Du blev tröstad.
- Det var som om Gud givit mig tröst och hopp på förhand.
Följande kväll var annorlunda. Det var tragiskt -
och traumatiskt att träffas på intensiven.
Men Gud gav mig redan på förhand kraft -
och vetskap om att Han vet i vilket läge jag och min man är.
Vår familj. Han har koll.
- Det var också underbart -
hur Christal, din systerdotter... - Ja, min systerdotter.
- Samtidigt som Ilkka fick hjärtattacken gav Gud henne en syn.
Vår son lade ut begäran om förbön -
redan då Ilkka återupplivades hemma hos oss på tisdagen.
En av dem som fick begäran var Christal som ber mycket.
Hon hade genast börjat be tillsammans med sin man.
I bönen såg hon att Ilkka var på en vit plats, allt är ljust och vitt.
Lätt. I atmosfären finns hopp och kärlek.
Där finns fjädrar och dun. En sådan syn fick hon i bönen.
Hon berättade om det för mig någon vecka senare.
Hon fick ett hoppets perspektiv.
Hon fick bibelstället Jeremia 29:11.
"Jag ger er en framtid och ett hopp."
Fjädrarna och dunen blev -
under konvalescenstiden en stor grej.
Det som i efterhand talar till mig mest är Psaltaren 91:4.
"Med sina fjädrar täcker han dig, -
under hans vingar finner du tillflykt."
Jag skrev om det här på Facebook -
då läget var bättre.
De hade väckt honom ur narkosen.
En Facebook-vän kommenterade under inlägget -
och undrade om jag kom ihåg att i Juha Tapios sång Rakastettu -
talas det också om fjädrar. Där står: -
"Jag sjunker genom drömmen. Någon lämnade en fjäder i rummet.
Det är som om jag från en avlägsen plats hörde en viskning: -
Var inte rädd, var inte rädd. Du faller inte. 'Älskad' är ditt eget namn."
Även om låten var bekant kom jag inte ihåg fjädern.
På något vis talade fjädern starkt -
om hur Gud beskriver sin omsorg.
Med en härlig mjukhet, fjäderlätt.
Så vill Han möta oss i kritiska situationer.
Du beskrev även vackert -
att ni "lindades in i bomull" togs om hand även av församlingen.
Ni fick uppleva mycket kärlek via människor.
Gud visade sin omsorg även på det viset.
- Ja. Vi har stora nätverk och en underbar församling.
Den nära släkten är bedjande människor.
Dessutom vänner. Cellgruppen kom med ljuvlig husmanskost.
Vi fick färdig mat av dem -
då den posttraumatiska reaktionen drabbade mig.
Församlingen antog utmaningen och ropade till Gud för oss alla.
Vi fick uppleva att vi bars på ett underbart sätt.
Kärlek från människor.
Även det var Guds stora gåva till oss i situationen.
Vår dotter som studerade på annan ort -
fick veta om det hela då jag ringde till henne.
Även kring henne fanns det genast s.a.s. "himmelska härskaror".
Hennes studiekompisar vid teologiska institutet -
bad om frid för henne och tillfrisknande för hennes pappa.
Man tog hand om oss. - Vardagens små under som är så viktiga.
De är så viktiga.
Ilkka tillfrisknade sedan.
Vill du berätta om hur mirakulöst det var?
- Ja. Läkarna lovade inte mycket.
Då man haft kammarflimmer i 31 minuter -
blir det i allmänhet skador på hjärnan.
De kunde inte lova mig något -
under de fem dygn då han var nedsövd på intensiven.
Då de hade väckt honom ur narkosen -
och kunde ta bort alla slangarna -
och han kunde börja prata, först med en flämtande röst, -
så var allt okej. Allt.
Vi har varit utomlands, och han kan lite arabiska.
Han kunde säga någon fras till en syrisk sjuksköterska.
Det var samma dag han kom ur maskinerna.
De andra sköterskorna sade att han inte knappast har fel på hjärnan -
då språkcentrum fungerar så bra. - Det var ett stort tecken.
- Ett mycket stort tecken.
Då han var nedsövd förutspådde man -
långa sjukhusperioder med rehabilitering m.m.
Man förmodade att hjärnan tagit skada.
Sammanlagt var han två veckor på sjukhuset.
Sedan fick jag hämta hem honom för vila och återhämtning.
- Då du ser på krisen i efterhand -
vilken frukt har den burit i ert liv?
I ert parförhållande och din egen relation till Jesus?
- God frukt, måste jag säga.
Den Guds närvaro jag fick uppleva den där ena kvällen -
var något så enormt -
att... fruktan för döden, -
jag hade inte haft någon aktiv sådan, -
men förtröstan på att vår destination är god växte -
om atmosfären där är sådan som den jag fick uppleva.
Vårt parförhållande: Det var en otrolig gåva -
då Ilkka var konvalescent, och jag fick lämna mina studier.
Vi fick bara vara. Vi var som ett pensionärspar.
Vi kokade morgonkaffe tidigt. Vi läste Bibeln och bad för människor.
Vi gick igenom alla situationerna.
Vi tittade på serien "The Crown". Där var fina teman som vi pratade om.
Vi tog korta promenader. I början orkade Ilkka bara gå 200 m.
Sträckan blev såklart allt längre. Vi tog korta dagliga promenader.
Sedan vilade vi. En fin tid av samvaro.
Jag minns inte att vi hade haft sådan tid i äktenskapet -
för varandra och Gud.
Vi samtalade även med barnen -
om vad som hänt och hurdan omsorgen om oss varit.
Även den tiden var betydelsefull.
Det var olika. Ilkkas fysiska tillfrisknande gick stadigt uppåt.
Jag fick en posttraumatisk reaktion.
Då det gick bättre för Ilkka fick jag en stark posttraumatisk reaktion.
Darrningar, hjärtklappningar, svår och långvarig sömnlöshet.
Det var skrämmande och kastade en skugga över den fina tiden.
Men vi kom över det också.
- Att församlingen lindade er i bomull var viktigt.
Då du inte orkade laga mat och var så att säga satt ur spel -
sände Gud hjälparna dit omkring dig.
- Det var härligt att ta emot, även om jag ofta hellre vill tjäna andra.
Jag tänkte att det är Guds gåva till mig.
Jag behöver inte laga mat. Jag är så trött.
Utmattningen ledde till att jag balanssinnet rubbades.
Jag undrade om jag skulle fastna i sömnmedicinen.
Vi fick ta emot härlig kärlek från våra cellvänner.
Från nära släktingar och församlingen.
- Vill du med tre ord beskriva -
hurdan du Mirkka var före krisen, och hurdan du är nu?
- Jag har visserligen haft ett nära gudsförhållande -
men det blev konkret -
och min förtröstan på Gud blev djupare.
Gud bryr sig på riktigt om min smärta.
Han har tid för mig då jag är i nöd. Han vill trösta mig.
Jag har varit och är rätt finkänslig.
Jag vill inte gå in på andras revir. Men jag har blivit modigare -
i att be för andra.
Jag frågar om de vill att jag ber, om de så är troende eller inte.
Jag har upplevt något stort. Jag har iver och lust -
att låta andra uppleva det. - Du har något att ge.
- Att de får uppleva den kärlek jag och familjen fick uppleva.
Kanske jag är mindre finkänslig och mer frimodig -
då det gäller evangeliet.
Det är underbart det Gud gjort -
i ditt liv, familjens liv, i din mans liv.
Vill du här på slutet lovprisa Far för vad Han gjort i ditt liv?
Ja, det vill jag.
Käre Jesus, tack för att Du är verklig, Du lever.
Du bryr Dig. Även om vi människor kanske inte bryr oss -
så bryr Du dig, och vår glädje och vår smärta bryr Du dig om.
Jag vill upphöja Dig för att Du är så levande och kommer så nära.
Tack käre himmelske Far -
för att Du sände Din Son som satte sig bredvid mig.
Du sände Honom för att trösta mig. För att rädda hela världen.
Allt lov och allt tack till Dig, -
Fader, Son och Helig Ande. Amen.
- Tack Mirkka för att du delade din berättelse.
Jag tror att det finns många som får kraft av ditt vittnesbörd, -
kanske i en situation då allt tagits ifrån dem och de upplever hopplöshet.
Tack för att du delade. Gud välsigne dig och din familj framöver.
- Tack, Maarit. - Tack.
VID KÄLLAN
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Tack för din gåva!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7