VID KÄLLAN
"Efter en liten tids lidande ska all nåds Gud, -
som har kallat er till sin eviga härlighet i Kristus, -
upprätta, stödja, styrka och befästa er." 1 Pet 5:10
- Jag heter Maarit Korhonen.
Välkommen till programmet Vid källan!
I denna programserie intervjuar jag personer -
som har befriats från livskriser med Guds kärlek och kraft.
Idag gästar Äni Jaatinen. Välkommen till programmet Äni!
- Tack så mycket! Det är härligt att vara här.
- Kan du berätta lite om dig själv till en början?
- Ja, jag är bildkonstnär och formgivare från Helsingfors.
Jag är en kristen konstnär.
Jag har familj i USA och i Finland men jag är helt finländsk.
- Då man nu ser på dig Äni -
har du som kristen konstnär hittat glädje och hopp.
Du har hittat din gåva.
För att vara här har du ändå gått igenom ett svårt skede.
Du har haft en allvarlig hjärninflammation -
vars prognos var mycket dålig.
Du tänkte säkert inte mitt i den värsta krisen -
att du någon dag skulle bli en mångsysslare.
- Alla andra sinnen hade redan gått förlorade förutom känselsinnet.
Hoppet och tron var det jag höll fast vid.
Jag hoppades på att ännu kunna leva och använda mina gåvor.
Nu är jag mycket tacksam över att jag kan göra det.
- Ja, låt oss gå tillbaka till början.
Kan du berätta lite om din familjebakgrund?
Vad är det som har inverkat på din konstnärlighet?
-Jag har alltid varit mycket kreativ.
Jag har gillat att uppträda och rita och jag har stöttats till det.
Pappa och mamma har låtit mig syssla med konst, teater och dans.
Jag har tillbringat mycket tid med det.
Jag kommer från Tusby där man får kulturfostran -
och där det finns många kända konstnärer.
Det var lätt och roligt att växa upp.
Att sedan hitta sin egen riktning efter många roliga hobbyn under skoltiden.
- Du reste även mycket?
- Ja, det har påverkat mig mycket.
Min syster har bott i Minnesota i cirka 20 år.
Jag har varit där sedan jag var 14 år.
- Från en mycket ung ålder.
- Det var en härlig upplevelse som har påverkat min uttrycksförmåga.
Det var mycket mångsidigt och modigt.
- Ja, sedan kom du till tro.
Du gick i skogen och hade en fin upplevelse i början.
Du fylldes av den Helige Anden rätt fort efter att ha kommit till tro.
Kan du berätta lite om det?
- Ja, det var underbart. I skogen upplevde jag en kärleksfullhet.
Jag öppnade mig i den stunden för att detta är sant.
Jag kom till tro och blev döpt.
Ett halvt år senare läste jag i Bibeln stället om tecknen -
som "följer dem som följer Mig.
De hör Min röst, talar i tungor och botar sjuka."
Jag såg det som något som jag också önskar få.
Det är lite så att vill jag ha något så måste jag få det.
Så jag bad Jesus om att få tala i tungor för att det tillhör mig.
Sedan gick jag till ett bönemöte.
Det var församlingens vanliga torsdagsbönemöte.
Plötsligt kände jag en vind som började kretsa runt mig.
Jag tänkte att wow Jesus låt det ske nu.
Vinden kom framför mig.
Jag andades in och då jag andades ut började det plötsligt komma.
Utan att jag skulle ha producerat det kom det mycket snabbt tal.
Det var mäktigt för att jag bara andades, litade, överlämnade mig -
och bad och så skedde det.
Det är underbart hur förunderlig Gud är -
och hur roligt det var att be om det.
Jag var kanske lite bortskämd med att vilja ha det då Han hade lovat.
Sedan skedde det och det är underbart.
- Ja, du fick en stark upplevelse av Gud redan i början som troende.
Hur gick det sedan då du gick till församlingen?
Hittade du där kontaktyta för ditt hjärta?
- Ja, många vänner. Jag flyttade mycket och sökte min plats i livet.
Jag var kanske lite osäker och kompiskretsarna byttes.
Det var bra men jag funderade på vad jag är, vad jag gör med allt -
och vad allt jag får göra.
- Ja, precis.
Du hittade ingen i församlingen som förstod din konstnärlighet?
Konstnärlighet är något som behöver födas inifrån och lyftas fram.
Jag hade inte hittat det i det skedet ännu.
- Du fick ändå stöd av dina vänner att börja prova på konstnärsbanan?
- Ja, jag hade på ett underbart vis lärt känna uppmuntrande människor.
De tyckte att det var bara att börja och prova på.
Om du har gåvan så gör något med den.
Jag tog mod till mig och tänkte att då startar jag ett företag.
Jag börjar på, kastar mig in i det och vågar mig på det.
Trots att jag inte hade kommit in på någon skola.
Jag hade rätt länge sökt validering för att göra det.
Sedan blev jag uppmuntrad att bara börja på.
Okej, tänkte jag. Är ni med mig om jag misslyckas?
Men då jag gick för att registrera konstnärsföretaget -
inflammerades min hjärna under resan. Så jag kom inte dit.
Strävan efter mina drömmar förvandlades till en överlevnadskamp.
- Precis. Kan du berätta om då din hjärna blev inflammerad?
Hur kom du sedan till läkaren och för vad blev du undersökt?
- Det undersöktes egentligen inte alls.
Det gick olyckligtvis så att jag plötsligt inte kunde producera tal.
Talet var grötigt i en kvart.
Man frågade mig om jag vill bli förd till sjukhuset.
Då lyckades jag säga ja. Därefter fungerade jag inte längre.
Efter en kvart lyckades jag inte längre se honom på detta avstånd -
trots att jag stirrade och vi diskuterade.
Mina fabriksinställningar fungerade inte riktigt.
Därefter började hallucinationerna och de starka värkarna.
Jag var riktigt i knipa och jag skickades hem.
Det gick en vecka då man förtvivlat försökte få mig undersökt.
Då jag äntligen blev det stod jag knappt på benen.
Jag fungerade inte alls.
All energi som jag kunde samla under tre timmar -
gick åt till att säga ett ord. - Tänka sig.
- Då insåg man att jag minsann var i nöd och behövde bli undersökt.
Man sa till mina närstående att det var en allvarlig inflammation -
i det centrala nervsystemet Troligen överlever jsg inte.
Gör jag det så återgår jag inte till det normala.
Plötsligt hade jag ingen funktionsförmåga.
- Så du bara låg? - Ja, jag var helt sluten inom mig.
Det jag var van att uppleva, se och fungera fanns inte mera.
Jag hade ett liv.
Jag hade inte använt alla de gåvor och möjligheter som fanns.
Om jag bara skulle få ett normalt liv igen.
- Du var alltså sluten inom dig? - Ja.
- Där märkte du att du inte kom ut därifrån?
- Ja, jag lyckades inte känna igen människor.
De kom in i rummet och jag visste att de var på något sätt bekanta.
Skuldkänslorna kom då jag inte kunde underhålla dem -
för att jag inte lyckades fungera.
Stunderna då de kramade mig var underbara för det kände jag.
Trots att alla andra sinnen var borta -
så är känselsinnet något som är sig likt ända till slutet.
Det var mycket trösterikt. Det var underbart då min mamma -
och församlingens ungdomsarbetare kom och bad för mig.
Jag bad även inom mig att ifall Jesus räddar mig -
och ger mig en ny chans att leva och jag får mitt liv tillbaka -
då tänker jag ära Honom och ägna det åt att göra gott i världen.
Det var förstås önsketänkande då men det är vad det är.
- Ja, men i det läget hängav du dig helt åt Jesus.
- Ja, jag hade i princip inte så mycket kvar.
Bönen från mitt innersta besvarades och min hälsa blev bättre.
- Från den stunden urskiljde läkarna det?
- Ja, jag började småningom använda rullator, hållas vaken -
och kunna svara men det tog så lång tid.
Man gav mig exempelvis ett kort med en sjöhäst och frågade vad det var.
Jag visste att jag alltid hade kunnat det och att det var enkelt.
Men jag visste att jag var dum och långsam. Det var förödmjukande.
Med min bästa ansträngning fick jag fram att det är en flodhäst.
Sjöhäst liknar flodhäst men jag kom inte ihåg vilkendera det var.
I min första konstutställning gjorde jag ett sjöhästkonstverk.
Dess latinska namn är hippocampus.
Det var stället som inflammerades i min hjärna.
- Det där är precis det stället, hippocampusen.
- Ja. - Precis.
- Kan du berätta lite om konstverket?
- Ja, det var också en del av min utställning om tacksamhet -
där jag delade min upplevelse.
Till den hör en serie i vilken det finns skulpturer och målningar -
som en del av serierutorna.
Detta var en del av en triptyk som bestod av min hjärna, -
mitt hjärta och min kropp och hur det var att uppleva detta.
Här har jag gjort en hjärnskulptur och slagit en slägga -
där inflammationen hade varit.
Bitarna är hoplagda igen med guldfog.
Tanken är att något som har gått i spillror kan läggas ihop på nytt.
Det kan bli helare och vackrare än förr.
Trasigheten är en del av konstverkets historia -
och anledningen till att det är unikt.
Guldfogen är även rolig då Gud är den enda som kan skapa guld.
Människan kan inte tillverka guld syntetiskt.
Jag hade samma känsla då jag på nytt lade ihop hjärnbitarna.
Tur att jag hade gjort den.
Annars hade jag inte kunnat lägga ihop den.
Jag fick en enorm känsla av tacksamhet.
Trots att hjärnan är så trasig kan Gud som har lagt ihop den hela den.
Han kan skapa guld. Han kan hela det som är trasigt.
Vilken än situationen är kan den bli bättre.
- Precis. På sjukhuset bad du bönen om att du var redo att ge allt.
Därefter började du tillfriskna men återhämtningsskedet var långt.
Kan du beskriva lite återhämtningsskedet?
Det var tydligen en rätt betydelsefull process.
- Ja, det började med att jag lärde mig att gå, minnas och prata.
Ingen säger åt en hjärnpatient: Gå fram mot dina drömmar!
Du klarar det!
Allt har jag bett Jesus om hjälp för att få.
Jag hade en fantastisk upplevelse av hur man länge kan vara dålig -
och på utsidan ser det inte ut att finnas någon chans.
Då man ändå ihärdigt i tro går i en viss riktning -
märker man plötsligt vilken lång väg man har kommit.
Plötsligt kan jag igen springa fyra kilometer. Känslan är så bra!
Idag kan jag koncentrera mig i fyra timmar och samtala.
Ett år senare kunde jag äntligen starta mitt konstnärsföretag.
Jag startade verksamheten -
och förra sommaren var sjunde året som konstnär.
Detta är en så stor välsignelse.
Vartenda litet steg är jag verkligen tacksam över.
Jag vet varifrån jag har kommit.
I centrum av allt och med i allt har Jesus varit.
Det är inte något som jag i egen kraft skulle ha kunnat gå igenom.
- Hur var det med negativa kommentarer och relationer?
Hur påverkade de tillfrisknandet?
- Tillfrisknandet sker verkligen långsamt.
Jag bevarade noga alla mina framsteg.
Jag var beroende av dem för att kunna betala för inköpen i kassan.
Jag behövde minnet för att göra framsteg.
Jag ville uppnå saker i livet då jag på nytt hade chansen till det.
Ingen runtom mig fick säga något negativt eller ont.
Jag bad dem att stämningen skulle vara god och lugn för att inte tröttna.
Det tog all min energi om det fanns negativitet runtom mig.
Det var verkligen känsligt i början. Allt smått tog energi.
Det påverkar verkligen. Man måste även vara långsam då jag var det.
Alla måste köra bil långsamt i början och ingen fick klaga på det.
Alla måste bara vänja sig vid att nu går det långsamt.
- Precis. Du behövde även mycket sömn.
- Ja, och en annan syn på tålamod hos mig själv och mina närmaste.
Men det bär frukt. Det lönar sig bara att ge sig till tåls och tro.
- Hurdana förändringar har skett då du ser på din historia?
Vad har krisen bringat i ditt trosliv och förhållande till Jesus?
- Han har möjliggjort allt.
Jag är lycklig över att alltid ha haft Honom i mitt liv -
och att jag kan leva detta vittnesbörd.
Jag förstod att kasta mig i Hans armar, tro och lita på -
att Han är en Gud som gör under och som kan hjälpa mig.
I precis allt är Bibeln full av storslagna löften.
Att våga tro på dem är lite lättare om man inte har någonting.
Upplevelsen har gett mig en enorm tacksamhet och målmedvetenhet.
Jag väntar inte att saker ska ske.
Jag är också mera långsiktig.
Jag har tålamod och tro för längre och mera omfattande processer.
Att skapa konst och hänge sig till det kräver mycket mod -
som jag inte riktigt hade innan detta.
- Då gömde du även tron i vänskapsförhållanden.
Det var din privatsak. När friden inte bröts berättade du om Jesus.
Detta har också ändrats.
- Ja, jag insåg fort då jag gick igenom upplevelsen -
att jag varken kan eller vill dölja det. Det är så fantastiskt!
Det är en så stor del av mig och det var allt jag hade.
Så jag tänkte att jag börjar öppna mig om det.
Intressant nog då jag började berätta var det ingen stor dom.
- Förlorade du lika många vänner som du fruktade?
- Nej. Det var rentav härligare då jag kunde tala min sanning.
Då funktionsförmågan upphör kan du inte leva, fungera, arbeta -
eller utöva hobbyn. Du kan inte heller prata och försäkra någon.
Din tid är plötsligt förbi.
Nu har jag tid, möjlighet och denna upplevelse att berätta om.
Förhoppningsvis kan det ge någon hopp och insikt -
att själv tro på det i sin egen situation.
Det har öppnat så mycket mera.
- Det en underbar skatt du har hittat, att tiden är begränsad.
Ingen av oss vet hur många dagar vi har kvar.
Du anser säkert dagarna vara värdefulla.
- Ja, verkligen. - Livet är värdefullt.
Det gäller att ge sitt allt till Jesus.
- Precis. Det har faktiskt varit en bra upplevelse då jag har överlevt.
Men det har varit bra att möta sina egna begränsningar.
Inget är självklart. Om du vill något så förverkliga det.
Även mycket ärlighet och sådant.
En stor del människofruktan och rädsla att inte bli godkänd försvann.
Man insåg att då man har chansen tar man den.
Man talar sanning för bara det för saker framåt.
- Du har målmedvetet gått framåt först med serien som du visade.
Den har varit något som du konkret har börjat göra.
Kan du berätta lite om My Rosy Road?
- Ja, jag hade länge haft på hjärtat att ta upp min upplevelse.
Jag ville göra det genom min konst och min seriekonst.
Upplevelsen var så unik att jag borde illustrera och realisera den.
Det var mycket personligt, känsligt och skrämmande.
Jag funderade på varför och för vem jag vill göra det.
Med den föddes en välgörenhetsförening.
Vi förverkligade en välgörenhetsupplaga -
så att andra hjärnpatienterna skulle kunna läsa min upplevelse -
och se att det finns hopp.
Idag finns christianartandmedia.com.
Jag hoppas på att internationellt hitta troende konstnärer.
Vi kan bekanta oss med varandra och våra produkter.
Vi kan lära oss att samarbeta och sålunda förändra världen.
- Den är även en ledsagare för anhöriga till hjärnsjuka.
Den är ett stöd i många avseenden.
- Ja, jag har fått mycket underbar respons.
Till min utställning kom en flicka i min ålder med sin mamma.
Mamman hade läst om det frågade om det kunde gå så för hennes dotter.
Hon hade också haft en encefalopati i hjärnan.
"Ja, det kan du! Du kan bli helt normal igen", sa jag.
"Vad skulle du vilja göra?" "Jag skulle vilja uppträda."
"Bra! Börja gå mot det stegvis."
Det året hölls min tredje konstutställning.
Den var i Tusby och de kom dit.
Hon var på benen och kom dit med sin nya pojkvän.
Hon sa att hon har avslutat rehabiliteringen -
och att serien uppmuntrade henne.
- Du har även startat organisationen Wings of Saints.
Den understöder kristna konstnärer.
Kan du ännu nämna något kort om den?
- Ja, det handlar precis om att jag inte behöver...
Jag hade en upplevelse som fick mig att stanna upp.
Vad händer om jag inte gör detta nu?
Jag har fötts och fått gåvorna för detta. Jag borde främja saker.
Förhoppningsvis behöver inte andra gå igenom samma upplevelse som jag
De kan ta mod till sig från små saker.
Har man en dröm ska man inte tycka att utgångsläget är dåligt -
för mitt utgångsläge var också dåligt.
Ett litet steg i taget tillsammans med Jesus.
En liten människa kan verkligen göra stora saker.
- Hur skulle du beskriva med några adjektiv hur Äni var då och nu?
- Det går kanske även att läsa i boken.
Förr var jag kanske lite av en flummare -
och jag ville vara till lags men jag var mycket ivrig.
På den bättre sidan av upplevelsen har jag nu blivit målmedveten, -
modig och tacksam.
Jag är så lycklig.
- Det Gud har gjort i ditt liv är underbart.
Han har förändrat dig till en rikare version av dig själv -
och gett dig hopp. - Ja, och att det är möjligt!
- Jag kan komma hit och berätta för dig och för alla -
och ha med mig ett konstverk där jag mångsidigt behandlar detta.
För åtta år sedan kunde jag inte ens rita en triangel.
- Tänka sig.
- Jesus kan på riktigt göra det som känns helt omöjligt möjligt.
Vi har en stor Gud.
- Skulle du till slut ännu kunna tacka Jesus med egna ord?
- Ja, tack Jesus för att jag får vara här och dela min upplevelse.
Jag ber för alla som hörde och såg detta -
och upplever att de också vill ha det.
Uppmuntra dem var de än är med att "du kan och Jag är med dig.
Jag har kallat dig och förberett dig."
Tack Herre för att Du är vår helare och för att Du är förunderlig.
Tack för att Din kraft känner inga gränser.
Jag älskar Dig och tackar Dig. Amen.
- Tack Äni för att du delade din historia.
Jag tror att det finns tittare som behövde just den trösten -
och det budskapet av hopp som du bär på.
- Tack, amen.
VID KÄLLAN
I serien Vid källan intervjuar jag gäster -
som har befriats från livskriser med hjälp av Guds kraft och kärlek.
Om du upplevde att programmet gav dig kraft och hopp -
och du vill att andra också ska bli berörda av Guds kraft -
understöd HimlenTV7 på följande sätt: -
DONATIONER I SVERIGE Swish 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Varmt tack för ditt stöd!
Översättning: Teresia Harel Himlen TV7