VID KÄLLAN
"Gud ville visa dem vilken rik härlighet -
denna hemlighet är bland hedningarna: -
Kristus i er, härlighetens hopp." (Kol 1:27)
Jag heter Maarit Korhonen. Välkommen till "Vid källan".
I den här programserien intervjuar jag gäster -
som har övervunnit livskriser genom Guds kärlek och kraft.
Idag heter min gäst Ari Kuittinen.
Varmt välkommen till programmet! - Tack så mycket!
- Kan du helt kort presentera dig själv?
- Kort och koncist skulle jag kunna säga -
att jag är missionär i själ och hjärta, -
dessutom coach, pappa och numera även farfar.
- Ari, du utstrålar en stark förtröstan på Gud.
Du vill utrusta och bygga upp andra troende.
Det har dock inte alltid varit så.
Du har gått genom en djup troskris.
Den krisen har gjort dig starkt förankrad i Jesus.
Kan du berätta lite om din nuvarande förtröstan på Gud?
Det är en fin känsla. Jag har frid i hjärtat.
Jag är medveten om Guds närvaro i livet.
Jag vet vilken grund jag står på. Det är något fint.
För att vi ska kunna förstå hurdan väg du har vandrat, -
ska vi först tala om början av ditt liv.
Hur såg tillvaron ut i din barndom?
- Flera tragiska händelser skedde i min tidiga barndom.
Föräldrarna fick tre barn inom loppet av drygt tre år.
Det som sedan hände var att vår mamma försvann.
Helt plötsligt utan förvarning var hon borta.
Alla spår av henne försvann.
Vi talade aldrig om detta.
Saken har präglat och format min barndom och ungdom.
En traumatisk erfarenhet. - Hur har det känts?
- När något sådant här sker väldigt tidigt i livet, -
är det svårt att få ett grepp om det.
Jag minns ångesten jag hade -
i barndomen och ungdomen, under skolåren.
När jag senare i livet, genom mitt arbete, studerat trauman, -
har jag lärt mig förstå min egen bakgrund, -
varför jag känt som jag känt.
När man är med om något i barndomen, -
hittar man inte alltid ord för det just då när det är aktuellt.
Du hade visst ett fritidsintresse som fick dig att känna dig trygg?
Ja, vi bodde i Esbo, och där fanns det flera fotbollsklubbar, -
och jag hade vänner som verkade som ledare.
Jag och mina vänner började spela fotboll redan före skolåldern.
Det blev något som jag ägnade mig åt med stor iver.
Fotbollen betydde allt för mig.
Man kan säga att det här intresset höll ihop mig -
under de ångestfyllda ungdomsåren.
Jag skulle ha kunnat börja hänga med många bråkiga gäng, -
men fotbollen var en bra hobby som fick mig att -
hålla huvudet över vattenytan och blicka mot framtiden.
Du kom till tro under ungdomsåren.
Du upplevde en djup frid, och redan som 17-åring -
upptäckte du kraften i att vittna för andra.
- Ja, det var en mäktig upplevelse att komma till tro.
Mitt i ångesten upplevde jag frid.
Jag var väldigt blyg och trasig i min inre värld, -
och jag vågade inte tala till eller vittna för andra.
Men när jag gick andra året i gymnasiet, -
skulle vi alla hålla ett 5 minuter långt tal under religionslektionen.
Jag upplevde att Gud uppmanade mig att tala om min tro.
Jag var rädd men beslöt att jag skulle göra det.
Det var något jag ville göra, och det var Guds vilja.
Men jag var rädd.
Överlag var det skrämmande att gå fram och tala inför klassen.
Jag gick ändå med på det.
Jag var helt panikslagen kvällen innan.
När jag kom in i klassrummet, slog hjärtat säkert 200 slag i minuten.
Men när jag sedan stod där inför klassen, öppnade munnen -
och började vittna om Jesus, sänkte sig en enorm frid över mig.
Hjärtat dunkade inte. Jag talade fritt och naturligt - som nu.
Det blev en mäktig upplevelse av Guds närvaro, -
av den Helige Andes kraft.
Då lovade jag: "Gud, jag ska aldrig vägra att vittna om Dig."
Efter detta uppstod det jättemånga tillfällen -
att vittna för klasskamraterna.
Det här första beslutet att vittna för andra -
ledde till många andra intressanta möjligheter även senare.
Jag ville vittna för andra.
- Gud kom dig till mötes genast du tagit ett trossteg.
- Just så var det. Jag tog ett trossteg, -
och Gud grep in med sin kraft och kärlek.
- Sedan vandrade du vidare med Gud, och du fick en missionskallelse.
Kan du berätta om den?
- Det skedde efter att jag helt nyligen kommit till tro.
Jag var på en konferens och satt och lyssnade på undervisning -
tillsammans med tusentals andra.
Där utmanades vi till mission av en missionär och predikant.
Medan jag satt och lyssnade, sa jag i mitt stilla sinne till Gud: -
"Gud, om Du vill, så använd mig! Jag står till Ditt förfogande."
Jag sa så utan desto större känslor och glömde sedan bort det, -
ända tills jag litet senare hörde samma predikant -
tala om en gruppresa för ungdomar till Asien.
Det var meningen att ungdomarna skulle åka dit och vittna om Jesus.
Jag tänkte då: "Det är det här jag vill göra!"
Jag tog kontakt med en yngre församlingsarbetare -
och sa att jag var "litet intresserad" av den här resan.
Församlingsarbetaren sa: "Jättefint! Kom imorgon bitti -
till vårt möte och berätta om din vision!"
Jag blev helt förbluffad över responsen.
Mitt försiktiga förslag fick en enorm effekt.
Man gav mig genast ett "ja", -
och jag började tjäna som volontär i församlingen.
Följande höst deltog jag i resan.
Det förbluffade mig stort hur Gud öppnade upp detta -
för mig - en blyg och nyfrälst kille.
Erfarenheten påminde om den i klassrummet.
Jag tog ett trossteg, och Gud gjorde resten.
Så typiskt Gud, Fadern, att göra på det sättet!
- Ute på missionsfältet upplevde du väl att Gud var med dig?
- Ja, Han var med mig. Jag växte också som troende.
Jag fördjupade mig i Guds Ord.
Jag kom faktiskt till tro för att jag läste i Bibeln i ett helt år.
Missionsresan blev lärorik.
Jag fick igen uppleva hur härligt det är att vittna för andra, -
samt uppleva Guds kraft. Platsen fick mitt hjärta.
- Senare var du tillsammans med din familj ute på missionsfältet.
Ni återvände till Finland i början av 2000-talet.
Ni hade planerat att åka ut igen dit till Sydvästasien, -
men så hände något oväntat.
Vad var det som hände?
Vi gick genom vissa faser. Vi ämnade åka tillbaka, -
men avfärden blev inte av, något som var ganska smärtsamt för oss.
Barnen hade ju växt upp där. Det var jobbigt för oss alla.
Men så här gick det.
Vi stannade i Finland, trots planerna på att återvända.
Senare gick det dessutom så att min far blev allvarligt sjuk, -
och då var det viktigt att stödja honom.
Han kom till tro och flyttade sedan till det himmelska hemmet.
Det blev så att vi stannade i Finland.
I början gjorde vi flera kortare resor till landet i fråga, -
men med tiden blev de allt färre.
- Sedan grundade du visst ett företag för missionsarbete?
- Ja, min tanke var att jag ville grunda ett företag -
för att på det sättet kunna tjäna Herren -
och stödja evangelisations- och missionsarbete.
Visionen gick dock inte helt i lås.
Företaget gav visserligen inkomster men blev inte starkare än så.
Visionen har fortfarande inte förverkligats.
Detta började så småningom stressa upp mig. Det kan man säga.
Sedan började det strömma flyktingar till Finland, -
och du hade då inlett ett arbete inom barnskyddet.
- Ja, jag bytte inriktning på grund av stressen.
Jag planerade jobba bara tillfälligt med barnskyddet.
Jag är ju utbildad förskollärare -
och frågor om fostran ligger mig varmt om hjärtat.
Jag hade tänkt jobba med barnskydd bara en kort tid, -
men det blev hela tio år.
Det var en bra tid.
I slutet av den här tiden kom den där flyktingströmmen, -
och jag engagerade mig även i den, -
både genom jobbet och som volontär.
Jag är fortfarande engagerad i saken.
Var det så att den här tiden väckte till liv något -
som hade hänt dig i din barndom?
- Ja, så var det faktiskt.
När jag jobbade med barnskyddet -
och hjälpte traumatiserade barn tillsammans med deras familjer, -
började jag processa min egen barndom.
Det var mycket som hände då.
Det var intressant och ibland även tungt att processa allt.
- Det var mycket som hände. Ditt missionsarbete tog slut.
Din far dog, och så började du bearbeta saker i ditt inre.
Vad började då samtidigt hända med ditt trosliv?
När vi kommit tillbaka till Finland, -
var jag aktiv i församlingsarbetet, något som jag alltid varit.
Jag arbetade i församlingen på frivillig basis -
och hade ansvar för en massa uppgifter.
Samtidigt drev jag mitt företag och levde ett rätt hektiskt liv.
I något skede tappade jag liksom greppet om det hela.
Fastän allt såg bra ut på ytan och jag tjänade Herren, -
var min inre värld liksom handikappad.
Tjänandets glädje försvann, -
likaså den Guds kraft jag hade erfarit som ung.
Jag gjorde allt på rutin och utan engagemang.
Det inre illamåendet blev allt värre.
Det var för att jag inte gjorde det som jag egentligen kallats till.
- Du har myntat begreppet "jojo-kristendom".
- Ja, det handlar om att befinna sig i ett läge, -
i vilket man längtar efter Guds närhet, för man har varit där.
Emellanåt söker man Gud och tar sig tid att be.
Då kan det kännas som om man befann sig på förklaringsberget.
Man hittar liksom fram. Sedan tar vardagen över igen.
Gudskontakten glider en ur händerna och kraften försvinner.
Så här var det för mig.
I mitt inre strävade jag uppåt, men livets bördor drog mig nedåt.
Jag fick inget ordentligt grepp om min egen kallelse, -
inte heller om Guds Ord eller den kraft som finns i evangeliet.
- Kan man säga att du jobbade för Gud, -
samtidigt som den nära relationen till Gud tunnades ut?
- Ja, så var det.
Ibland då jag predikade och undervisade, -
tänkte jag: "Nu ska jag ta paus.
Det här känns så segt. Varför gör jag det ens?"
Jag visste att allt inte var okej i min inre värld.
Den medvetenheten hade jag.
Efter en tid började allt eskalera.
Det inre illamåendet började reflekteras i den fysiska hälsan.
I tre års tid var jag mycket sjuklig.
Jag led av en autoimmun sjukdom. Kroppen hade börjat protestera.
- Du mådde inte så bra vare sig psykiskt eller fysiskt.
- Det var för cirka sju år sedan som jag nådde bottnen.
- Mitt i allt detta började du ändå söka hjälp hos Gud.
Du ropade till Honom, -
och du träffade en missionärs- kollega som gav dig råd, -
så att det skedde en vändpunkt. - Ja.
Det var en kär kollega som jag känt sedan ungdomen.
Vi hade evangeliserat tillsammans här i Helsingfors.
Vi fick genast en varm kontakt igen trots att vi inte setts på länge.
Han rådde mig att lyssna på en viss predikants förkunnelse.
Det var John G. Lake, som verkat inom Azusa Street-väckelsen.
Han predikade om att vara trosfylld och lita på Bibeln.
Han betonade en förkunnelse som grundar sig i Bibeln.
Jag lyssnade på honom och tog till vara hans budskap.
Som en följd av detta började jag studera Bibeln på ett nytt sätt.
Jag bytte till och med arbetsuppdrag på min arbetsplats -
och jobbade natt i två år.
Där hade jag förstås skyldighet att vaka, -
men jag kunde också studera Bibeln nätterna igenom.
Jag läste, lyssnade och studerade.
Tack vare Guds nåd fick jag igen förtröstan på Guds Ord.
Den förtröstan jag hade haft när jag var ung.
Jag fick tilltro till Ordet igen på ett nytt och speciellt sätt.
Det tackar jag Gud för. Verkligen. Obeskrivligt mycket.
- Som ung hade du erfarit att du kunde lita på Bibeln.
Och nu erfor du det igen, men på ett annat sätt.
- Ja, det kan man säga.
Nu sjönk det in riktigt ordentligt, och till fullo.
När jag var inför Guds ansikte, -
så blev Ordet levande för mig på ett mycket kraftfullt sätt.
Sedan upplevde du något viktigt när du låg på sjukhuset.
Du rannsakade då ditt hjärta.
- Ja, när jag låg inne på sjukhuset, -
led jag av sviterna av en allvarlig inflammation.
Jag var mycket sjuk.
Jag vill tacka personalen på Pejas sjukhus, -
fina människor som gav mig en god vård.
Den bästa vården fick jag ändå den natten då jag samtalade med Gud.
Den Helige Ande ledde samtalet så att jag gick genom mitt liv.
Jag förlät andra och gjorde bättring -
när det gällde felaktiga val och attityder i mitt liv.
Jag förlät dem som sårat mig. Jag grät och bad högt.
Det var en stund då jag rannsakade mitt liv tillsammans med Fadern.
Det var som om ett blad hade vänts.
När jag lämnade sjukhuset kände jag mig som en ny man.
Mycket förändrades.
Efter detta började Ordet öppna upp sig för mig på ett helt nytt sätt.
- Var det då som du bearbetade din barndom?
Helades du då från dina sår från barndomen? Eller var det senare?
- Man kan säga att jag bearbetade min barndom i mitt arbete, -
men det här blev en helande upplevelse.
Den blev pricken över i:et.
I Bibeln berättas det om hur Jesus mötte människor, -
och mötena beskrivs med det grekiska ordet "sozo", -
vilket betyder "bli helad, frälst, hel".
Att möta Gud är att erfara att Gud gör en hel.
Jag upplevde att jag blev hel. Fullständigt. Hela jag.
Jag berördes inifrån och blev helad både invändigt och utvändigt.
Det kom att innebära en ny början för mig.
Även min tjänst inför Herren förändrades.
- Efter det här mötet med Gud kunde det hända -
att Gud verkade i ditt liv även i mötet med andra människor, -
så att helandeunder skedde både i dig själv och bland dem du mötte.
- Ja. Helandet liksom flödade ur mig.
Jag hade själv upplevt det och förmedlade det vidare.
Efter att jag fått ta emot helande fick jag välsigna andra med det.
Jag fick se att Gud verkar. Han möter oss människor.
Det fick jag erfara.
Det jag själv fått uppleva är "manna", -
något som stiger upp ur mitt inre, som är gott -
och som jag kan dela med mig av till alla.
- Du har också grundat en ny tjänst, ett resultat av det nya "mannat".
- Ja, det har jag. Jag träffade en annan missionärskollega, -
och vi talade om och delade med oss av våra hjärtefrågor.
Att tjäna med evangeliets Ord till jordens yttersta gränser, -
det var min ursprungliga kallelse när jag kom till tro, -
och den kallelsen är ännu stark.
Med den här kollegan samtalade vi om det här, -
och vi började be över saken. Vi tänkte ungefär likadant i detta.
Det var spännande att den här vännen, Reijo, -
hade åkt ut som missionär ungefär samtidigt som jag.
Vi hade dock knappt setts sedan dess, inte på trettio år.
Men när vi möttes igen, kändes det som om vi inte alls varit åtskilda.
Vi hade samma vision och passion. I ett år bad vi tillsammans, -
och sedan grundade vi en förening: -
"Toivon saattue" ("Hoppets eskort"), -
en missionsförening och en stödorganisation.
Genom den vill vi tjäna och stödja andra inom missionen.
- Om du kort skulle du beskriva den tidigare Ari och dagens Ari, -
hur skulle du göra det?
Tidigare var Ari väldigt prestationsinriktad, -
kanske också lite blyg och försiktig.
Han försökte nå upp till något i Guds värld.
Dagens Ari kan vila i Gud, -
och han förtröstar på vad Gud redan gjort och gett.
Jag behöver inte längre försöka uppnå något.
Allt har Gud gett oss. Alla löften. "Det är fullbordat", sa Jesus.
Vi kan stå fasta i den här förtröstan.
Skillnaden är mycket stor i jämförelse med hur det var förr.
Vill du till sist tacka för allt som Gud gjort i ditt liv, -
som Han gjort genom den här krisen? - Absolut.
Tack, käre himmelske Far. Tack för den kärlek -
som Du visat genom att ge oss Jesus Kristus, Din egen Son.
Tack, Jesus, för att du bar våra synder i Din kropp på korset, -
så att vi, döda för synden, får leva i rättfärdighet.
Genom Dina så är vi helade. Tack för att allt är fullbordat.
Tack för att vi får stå fasta i Dina löften och Ditt Ord.
Vi får vila i Dig som Dina barn.
För det tackar och prisar jag Dig. I Jesu namn.
- Tack, Ari. Det är fint att du delade med dig -
av dina smärtpunkter i livet -
och berättade om hur du funnit fasthet och vila.
Jag tror att många gärna hör dig undervisa om det här.
Kanske har även våra tittare kunnat känna igen sig.
Så tack, Ari. - Tack för att jag fick komma.
- Må ditt liv bli rikligen välsignat. - Tack detsamma.
VID KÄLLAN
I den här programserien intervjuar jag gäster -
som övervunnit livskriser tack vare Guds kärlek och kraft.
Om det här programmet gav dig kraft och hopp -
och du vill att även andra ska beröras av Guds kraft, -
får du gärna stödja Himlen TV7.
DONATIONER I SVERIGE Swisha 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Ett varmt tack för ditt stöd!
DONATIONER I SVERIGE Swisha 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Översättning: Himlen TV7