VID KÄLLAN
"Men för mig är det gott att vara nära Gud.
Jag tar min tillflykt till Herren, Gud, -
för att förkunna alla dina gärningar." (Ps 73:28)
Jag heter Maarit Korhonen. Välkommen till "Vid källan".
Idag är min gäst Ani Lemström.
Hon är barnledare, kallad till att vara hemmamamma, -
maka och framför allt Guds barn.
- Ani, välkommen till programmet. - Tack.
- Ani, du har gått från kris till kris i livet.
Du kom till tro som ung, -
genom en kris, då din pojkvän satt i fängelse.
Du har gått genom barnlöshetens smärta -
och utmaningar som adoptivförälder.
Du gick med i en församling efter att ha kommit till tro.
Vad hade du då för tankar om framtiden och en egen familj?
Jag var en ung troende. Jag kom till tro i tidiga 20-årsåldern.
Herren ledde mig till en församling -
där det fanns många f.d. alkoholister -
som hade blivit radikalt frälsta.
Nästan genast började jag be om att få en livskamrat, en make.
Jag träffade pingstvänner och andra unga kristna i olika församlingar -
och jag märkte att många började gifta sig och bilda familj.
Jag ville också göra det.
I församlingen fanns det män som inte hade tänder, -
och många var medellösa.
Jag var kanske den enda unga -
som bodde på hyra och hade egna möbler.
Jag började be till Gud om en man med tänder och ekonomisk resurs, -
en god och ordentlig troende man.
Det var min högsta önskan.
- Och det kom en sådan ordentlig man till församlingen?
- Ja, en dag kom han och besökte församlingen.
En ordentlig man som hade ett arbete.
Han var på alla sätt en vanlig ung man -
som var trevlig och spelade gitarr.
Det som förenade oss var att jag sjöng på den tiden, -
och vi började genast sjunga och musicera tillsammans.
Sedan blev vi brevvänner. Vi skrev till varandra i ett år.
Efter att ha sällskapat en rätt kort tid gifte vi oss.
Medan ni sällskapade lade du ändå märke till -
vissa omständigheter som gjorde dig lite tveksam -
när det gällde giftermål.
Ja, så var det. Timo var, och är ännu, en mycket fin man, -
och det är inget fel på honom, men ganska snabbt märkte jag ändå -
att våra personligheter inte passade så bra ihop som jag önskat.
Jag började lite tvivla på om han var den man Gud ämnat för mig.
Jag ville dock inte ta det på allvar.
Mitt bestämda mål var ju att gifta mig och bilda familj.
En dag bad en vän över saken tillsammans med mig, -
och hon fick då ett profetiskt ord: -
"Han är inte den som ditt hjärta begär, -
inte den du fäster dig vid med hjärtats passion.
Du kommer att träffa honom, men senare."
Jag ville dock inte ta det till mig utan kämpade vidare i relationen.
Jag intalade mig själv att allt var bra och fortsatte vidare.
Var det kanske så att du verkligen ville att relationen fungerade?
Just då orkade du kanske inte börja vänta på Guds tidtabell?
Nej. Han var liksom en lämplig kandidat, -
och han var ju förtjust i mig.
Jag ville bara fortsätta vidare.
Jag var ung och naiv, både som troende och till åldern.
Jag var inte mogen nog att vänta på Gud och fråga efter Hans vilja.
Jag orkade inte vänta.
Det fanns dessutom mycket gott i relationen.
Musiken förenade oss. Även mycket annat tydde på -
att vi var den perfekta matchen.
- Sedan flyttade ni visst till S:t Michel?
- Ja, efter att vi gift oss.
- Hur var det där?
- Vi tjänade Herren.
Redan före giftermålet hade jag varit aktiv i min församling.
Timo var yngre i tron, så för honom var det något nytt.
Jag insisterade bestämt på att vi gick med i pingstkyrkan -
för att tjäna där på olika sätt, så som jag själv ville.
Vi hade caféverksamhet och grundade också en lovsångsgrupp.
Vi tjänade Herren även med musik.
Timo komponerade egna sånger.
Vi spelade, sjöng och ledde lovsången i församlingen.
Sedan efter att ni gift er, uppstod det vissa svårigheter.
Förstås finns det problem i alla äktenskap, -
men nu började visst en del problem förvärras?
- Ja, den första svårigheten var barnlösheten.
Nästan genast önskade både jag och Timo -
få barn och bilda familj, men det lyckades inte.
Jag gick genom två missfall, det var tunga erfarenheter.
Vi talade inte riktigt om det utan sopade det under mattan -
och fortsatte att leva som vanligt.
Andra par omkring oss fick barn och bildade familj.
Det var något mycket smärtsamt.
Nu så här i efterhand kan jag se -
att jag nog försökte förändra Timo enligt eget tycke och behag.
Jag kunde inte riktigt acceptera och älska honom som den han är.
Alla förtjänar att bli älskade för den de är.
Jag försökte kanske få honom att bli den jag önskade att han var.
Det var ingen bra grund för relationen.
Du ville ändå kämpa för äktenskapet.
Du jobbade t.ex. med dig själv med tanke på relationen.
- Ja, ganska snabbt sökte vi hjälp vid äktenskapsrådgivningen.
Jag insåg då att jag varit dominant och respektlös gentemot min man.
Jag försökte sedan verkligen förändras.
Jag ville älska honom.
Jag försökte mitt bästa för att vara en god hustru.
Genom Guds nåd lyckades jag också delvis med det.
Jag ansåg att vi hade ingått ett förbund med varandra inför Gud.
Äktenskapet är ju ett förbund som Gud förbinder sig till.
Visst ville Gud välsigna oss, -
och Han välsignade oss senare med två adoptivbarn.
Vi fick ett äventyr utan like. Gud gav oss en fantastisk kallelse, -
när vi blev adoptivföräldrar.
Detta förenade oss förstås, -
men det kom också att innebära påfrestningar för äktenskapet, -
för barnen hade många svårigheter, -
och med dem fick våra liv ännu fler utmaningar.
Det fanns också en sak som drog er i olika riktningar.
Din man Timo började studera. Berätta lite om det.
- Ja, vi var väldigt olika, när det gällde vår tro.
Min tro påminner om ett barns tro.
Det har varit lätt för mig -
att tro på och ta emot Bibelns Ord som ett litet barn.
Miljön jag växte upp i gav mig en sådan tro.
Timo igen är mera filosofisk och reflekterande.
Han tvivlade på mycket.
Det blev inte bättre av -
att jag inte kunde visa att jag accepterade och älskade honom.
Jag lät honom inte växa i egen takt med Jesus.
Jag försökte alltid styra honom åt ett visst håll, -
också i trosfrågor.
Det här fick avståndet att öka mellan oss.
När Timo började studera teologi, -
drogs vi definitivt åt olika håll även andligen.
Jag började röra mig i karismatiska sammanhang, -
medan Timo blev väldigt liberal.
Mitt i alla de här svårigheterna -
gick det så att ni skildes.
Kan du berätta om de skeenden som ledde till skilsmässan?
Ja. Trots allt ville jag ändå verkligen -
försöka göra allt jag kunde för att rädda vårt äktenskapsförbund.
Jag tänkte: "Inte måste man få allt här i livet."
Jag var nöjd med relationen trots bristen på stor passion.
Det räckte för mig. Vi var en tvåbarnsfamilj -
som vi byggt upp under fjorton år. Det var bra nog.
Vi skulle kunna finna en gemensam tro och ett starkt kompanjonskap.
Jag hade ändå mycket hopp.
Vi jobbade grundligt med vår relation.
Vi deltog i äktenskapsläger och gick i terapi.
Sedan valde Timo en annan väg.
Han hade länge funderat på en utväg -
och övervägt skilsmässa, ett liv utan mig.
Snart hittade han en annan kvinna -
som han inledde en hemlig relation med - en arbetskollega.
Jag kom snart underfund med det, och efter det föll allt samman.
Det var säkert en chock för dig?
Det var en svår chock, för jag hade inte anat någonting.
Trots alla känslostormar hade jag ändå hela tiden varit trogen.
Jag hade velat vara överlåten och hade bett till Gud: -
"Ge mig kärlek till min man."
Jag trodde att också han bett så och jag litade blint på honom.
Det var en väldig chock att han hade en annan kvinna, -
att han valt en annan, att han ville byta ut mig mot en annan.
Han hade bedragit mig, ljugit för mig och gått bakom ryggen på mig.
Det väckte också hos mig en enorm vrede -
att någon annan kvinna tog ifrån mig något som var mitt.
Hon söndrade vår familj, -
berövade barnen deras far och mig min make.
Han var ändå min man.
Gud hade bundit oss samman med det heliga äktenskapslöftet.
Det väckte hos mig förtvivlan och en enorm vrede.
Jag ville inte släppa honom.
Jag klamrade mig fast vid hans tröja, bokstavligen, grät och skrek: -
"Lämna mig inte! Splittra inte vår familj!
Låt oss försöka göra någonting!"
Jag förstod att det som nu höll på att gå sönder -
inte var bara vårt äktenskap utan hela livet, även barnens liv.
Barnen var ju adopterade och hade haft en tuff start i livet.
De förtjänade ett harmoniskt och gott liv.
- En skilsmässa ger upphov till en dominoeffekt -
som påverkar så mycket annat: -
barnen, relationerna till släktingar och vänner.
Förstås uppstår det sår, känslor av förkastelse.
Ja, en dominoeffekt. Många tänker bara på -
vad de själva måste få och absolut vill uppleva.
Man vill uppleva kärlek och förälskelse.
Man tycker att man har rätt att få en bra relation.
Ja, säkert unnar Gud var och en av oss en god parrelation, -
och det kan man jobba för.
Men att man byter ut partner, det påverkar så många andra.
Släktingar och vänner blir tvungna att välja sida.
Vi hade byggt upp ett gemensamt liv i fjorton år.
Sedan plötsligt föll allt samman.
Hur påverkade er skilsmässa dig och barnen?
Hur blev livet efteråt?
Först var jag mycket arg.
Jag sa till barnen att deras far hade en hora.
De frågade vad "hora" betyder och jag berättade ordagrant-
vad Bibeln säger om otukt. Jag var verkligen arg.
Jag avslöjade också relationen för den här kvinnans make.
Jag ringde honom och berättade allt.
Följande reaktion var: "Jag ska minsann klara mig."
Ganska snabbt märkte jag ändå -
att det är jättetungt att försöka vara både mor och far.
Jag var nu ensam med två små barn.
Jag hade inte på länge skött om hushållets ekonomi.
Nu skulle jag klara av allt.
I praktiken blev vardagen mycket jobbigare.
Samtidigt brottades jag med min egen känslostorm och smärta.
Det var tungt.
- Jag minns att du berättat -
att Gud mötte dig även i dina känslor av vrede.
Gud sa att du skulle låta barnen höra något vackert om deras far.
Var det så?
Ja, i två veckor var jag upprörd och hätsk.
Jag höll på och ringde till min exman -
och skällde på honom.
Jag beklagade mig inför barnen och alla vänner -
över hur illa jag blivit behandlad.
Det stämde att han felat. Han hade ju övergett och svikit oss.
Jag tyckte att jag hade rätt att vara arg.
I två veckor vältrade jag mig i vrede.
Sedan talade Gud till mig när jag bad.
Jag hade ändå hela tiden en stark relation till Gud.
Jag var Honom nära även då.
Gud sa till mig: "Ani, nu räcker det.
Nu ska du sluta skälla på din före detta man.
Låt bli att klandra pappan till dina barn."
Då sa jag till sönerna: "Nu ska vi skriva på ett papper -
varför ni har en bra pappa."
Och så skrev vi upp tio punkter.
Jag ringde också till Timo och berättade att jag processat allt.
I det skedet rannsakade jag mig själv -
och insåg att inte heller jag var utan skuld.
Jag hade inte behandlat honom väl, åtminstone inte de första åren.
Sedan blev du ensamförälder, -
och vardagslivet började se ganska så annorlunda ut.
Berätta lite om allt det du tänkte då.
Hurdana situationer uppstod det i vardagen?
Det jobbigaste var kanske bekymren om ekonomin.
Pengarna räckte inte till alla räkningar.
Jag blev också tvungen att klara av alla "manliga" sysslor.
Tyvärr klarade jag inte av dem.
Saker och ting blev ogjorda. Jag räckte inte till för allt.
Jag kunde inte ge sönerna det som de borde ha fått.
Ensamheten var också jobbig.
Att inte ha någon att tala med om det som rörde föräldraskapet.
Det var inte lätt.
Upplevde du att du blev stämplad av andra, -
då du var en ensamstående, frånskild kvinna, dessutom kristen?
Ja, det gjorde jag.
När jag exempelvis träffade nya människor, så visste dessa inte -
varför vi skilt oss. Jag brukade bara säga: "Jag är frånskild."
Genast var stämpeln där: "frånskild ensamförälder".
Om jag gick någonstans och sa att jag är ensamstående med två barn, -
kunde man inte veta hur jag skaffat barnen.
Inte berättade jag för alla om min mans otrohet.
Fast ibland gjorde jag det för att putsa min fasad.
Det kan jag nu medge.
Så ja, en viss stämpel förde det med sig.
Barnen hade till exempel vissa svårigheter i skolan, -
och då kallades först de till rektorn, sedan jag som mamma.
Det är jobbigt att sköta sådant på egen hand som kvinna.
Man bör vara både far och mor.
Där bredvid sig har man ingen man som bär ansvaret och är den starke.
En kvinna reagerar ofta ganska känslosamt i en dylik situation.
- Hur upplevde du att Jesus hjälpte dig i skilsmässoprocessen?
Hur kom Han dig till hjälp och gav dig kraft?
Jesus hjälpte mig enormt mycket.
Framför allt var det en stor nåd att jag kunde rannsaka mig själv.
Jag lyckades bli fri från min vrede.
Det är en stor nåd att jag klarade av de här åren, -
att jag klarade av att flytta till ett nytt hem.
Helt konkret hjälpte Jesus mig med många problem, -
så att jag kunde vandra vidare.
En gång gick till exempel ena sonens cykel sönder.
Det var något problem med cykelkedjan.
Jag hade aldrig förr fixat något dylikt.
Just då var jag så trött och slut -
jag gick nedför trappan till vårt hus, -
och grät i smyg, så ingen såg.
"Jesus, jag orkar inte!
Till råga på allt har jag nu denna kedja att göra något åt!"
Då kom grannpojken, 12 år gammal, cyklande förbi.
"Hej, behöver du hjälp? Jag kan fixa cykelkedjan!"
Jag fick ofta hjälp på sådana här konkreta sätt.
- Tänk att han kom just då! En 12-åring som kunde hjälpa dig.
Du har också berättat om en syn du hade.
Berätta om den!
- En gång efter skilsmässan grät jag i min ensamhet.
Jag funderade på varför det hade gått som det gått.
Allt hade fallit samman och mina drömmar hade inte förverkligats.
Det här kan inte hända mig!
Då gav Gud mig en syn: -
Jag liksom flög tillsammans med Jesus högt uppe i luften.
Under oss låg en sandstrand som var mycket vacker.
Samtidigt var den mörk och skuggig.
Jag tänkte: "Det där skulle kunna vara en vacker plats, -
men det är den inte längre.
Där skiner inte solen. Stranden verkar vanvårdad."
Jesus sa: "Det är ditt äktenskap.
Det skulle kunna vara vackert, men det är det inte längre.
Nu drar vi vidare."
Jag skulle ha velat stanna, men Jesus sa att vi skulle fortsätta.
Vi steg högre upp och flög vidare mot framtiden.
Jag förstod att Gud inte hade önskat skilsmässan, -
och inte jag heller, men nu hade det gått så här, -
och Gud hade något nytt för mig.
Ett stort hopp erbjöds dig i den synen. Det är vad jag tänker på.
Du fick också hjälp på andra konkreta sätt.
Du fick hjälp med att få mat. - Ja.
- Kan du berätta om det?
Snart blev jag varse om att den fattige inte kan äta hälsosamt.
I de allra billigaste butikerna -
köpte jag de allra billigaste köttbullarna av dålig kvalitet.
Jag hade inte råd att äta inhemsk och hälsosam mat.
Det var ständigt ett problem att pengarna inte ville räcka till mat.
Det var alltid någon räkning som blev obetald för matens skull.
Församlingens bönegrupp brukade samlas hemma hos oss,-
och då bjöd jag alltid på en massa mat - i tro.
Samtidigt oroade jag mig för hur barnen skulle få mat följande dag.
En gång fick jag en profetia. Någon såg en matkorg med orden: -
"Härefter kommer din matkorg alltid vara full."
Jag funderade hur det skulle kunna vara möjligt utan pengar.
Men så gick det! Jag blev bekant med en man -
som förmedlade mathjälp med mat som butikerna kasserat.
I hela två år fick jag mat genom mathjälpen, 2-3 gånger i veckan.
Där kunde jag skaffa mat åt min familj, -
även välja det bästa som fanns där.
- Hälsosam mat! - Ja, för maten kom från sådana butiker -
där man sålde organisk mat, -
sådan mat som ofta förblir osåld, eftersom den är rätt dyr.
Vi började äta jättehälsosamt.
I två år använde jag mig av mathjälpen, -
och därför kunde jag också behålla bilen.
En fantastisk välsignelse.
Jesus mötte dina behov om och om igen i vardagen.
Hur förändrade detta din relation till Gud?
Tiden då jag var ensamförälder -
är sådana som man efteråt säger om att "då det var som tyngst -
var Jesus som närmast."
Jag tänker på den tiden med en viss saknad.
Jag började gå i en församling där man tydligt förkunnade -
att Guds Ord är mera sant än vad våra känslor säger, -
sannare än alla omständigheter och det vi ser med våra ögon.
Jag lärde mig att förtrösta på Guds Ord.
Jag läste Guds Ord med förtröstan, i Herrens närvaro.
Många gånger då jag hade det svårt, var jag också väldigt glad.
I församlingen fick jag höra: "Du verkar då ha det bra, -
då du alltid är så glad och full av Herrens kraft!"
Jag tänkte: "Du skulle bara veta!"
Jag sa till Gud: "Varför är jag så irriterande glad?
Jag har ju så många problem och böneämnen!"
Jag lärde mig att ty mig till Jesus och Guds Ord.
Jag tillbringade tid med Honom.
Att jag lärde mig detta är en verklig skatt.
Gud är trofast och lämnar mig inte i sticket. Det fick jag se.
Jag behöver inte gripas av panik.
Om och om igen fick jag erfara hur Herren alltid hjälpte i praktiken.
- År 2015 skedde det en vändpunkt. Berätta om den!
- Ja, jag träffade då min nuvarande make.
Av nåd gav Gud mig en ny chans.
Jag fick uppleva en härligt romantisk kärlekshistoria.
Jag blev, och är än, passionerat förälskad i honom.
Nu har vi varit gifta i fyra år.
- Hur skulle du beskriva den Ani du var tidigare och den du är nu?
Tidigare tänkte Ani mycket svartvitt om det mesta.
Numera kan jag se att mycket är grått.
Dock inte allt. Sanningarna i Guds Ord förblir. De är inte gråa.
Tidigare var jag liksom självsäker i min tro.
Jag var kanske en sådan som använder Bibeln som ett slagträ.
Möjligen är jag nu ödmjukare och mindre än jag var förr.
Gud är så mycket större.
Tidigare tänkte jag att jag själv måste klara av alla situationer.
Om det uppstod ett problem, måste jag lösa det.
Nu tänker jag att jag kan vänta och se vad Gud kommer att göra.
Jag kan lämna över problemen till Gud och leva med osäkerhet.
När jag inte vet hur det kommer att gå, kan jag lita på Gud.
Gud vet, när inte jag gör det.
När jag lyssnar på dig, förundras jag över allt Gud gjort i ditt liv.
Det har skett en sådan förändring i ditt hjärta.
Tänk att vi har en sådan här Gud!
Han hjälper och helar oss.
Skulle du nu till sist vilja prisa och tacka Gud -
för allt Han gjort i ditt liv? - Mer än gärna.
Tack, Far, i Jesu namn, för att jag får vara Ditt barn.
Tack för att Du varit trofast under alla de gångna åren.
Tack för att Du tagit hand om mig. Tack för att Du gett mig så mycket.
Tack, Far, för att jag får vara i kontakt med Dig.
Tack för att Du gett oss Ditt Ord -
som bär oss och leder oss vidare, som är pålitligt.
Pris och ära till Dig, helige Gud, i Jesu namn.
Du, Gud, är den gode Fadern. Du är stark och mäktig.
Du förmår allt, och Du är full av kärlek och nåd.
Du är helig. Halleluja! - Halleluja.
Tack, Ani, för att du delade med dig av din livshistoria.
Jag tror att många blivit berörda av det du berättat.
Var välsignad och må vila och frid öka i ditt liv.
- Amen, tack. - Amen, tack.
VID KÄLLAN
I den här programserien intervjuar jag gäster -
som övervunnit livskriser tack vare Guds kärlek och kraft.
Om det här programmet gav dig kraft och hopp -
och du vill att även andra ska beröras av Guds kraft, -
får du gärna stödja Himlen TV7.
DONATIONER I SVERIGE Swisha 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Ett varmt tack för ditt stöd!
DONATIONER I SVERIGE Swisha 123 677 9300
DONATIONER I FINLAND Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Översättning: Himlen TV7