Synnyin vuonna 1958 -
Jordanian miehityksen aikana, kuten itse sitä kutsun, -
Vanhankaupungin juutalaiskorttelissa.
Vietin siellä varhaisvuoteni, noin kahdeksan vuotta.
Kesäkuussa 1966, -
tarkalleen vuosi ennen vuoden 1967 sotaa, -
Jordanian hallitus päätti -
siirtää 500 palestiinalaisperhettä pois juutalaiskorttelista -
ja sijoittaa heidät Shufatin pakolaisleirille -
Jerusalemin pohjoispuolelle.
Miksi jordanialaiset toimivat tällä tavalla -
juuri vuotta ennen 1967-sotaa? Kukaan ei tiedä.
Olen yrittänyt tiedustella asiaa jordanialaisilta, palestiinalaisilta -
ja israelilaisilta, mutta kukaan ei osaa selittää, -
miksi jordanialaiset tekivät niin.
Se on viimeinen UNRWA:n vuonna 1966 perustama leiri.
Gazan ja Länsirannan leireistä valtaosa on perustettu vuonna 1950.
Shufat perustettiin viimeisenä. Olen varttunut siellä, -
ja asuin siellä 33 vuotta, vuodesta 1966 vuoteen 1999.
Perehdyin perheeni historiaan.
Selvisi, että isoisäni kuoli pakolaisleirillä.
Samoin isäni kuoli pakolaisleirillä.
Päätin, että minä en halua kuolla pakolaisleirillä.
Miksi? Koska minä uskon, -
että palestiinalaispakolaisia on pidetty panttivankeina -
pakolaisleireillä viimeksi kuluneet 70 vuotta.
Taho, jota pitäisi syyttää siitä, -
että palestiinalaispakolaisia pidetään panttivankeina näillä leireillä, -
on kansainvälinen yhteisö, YK, UNRWA ja palestiinalaisjohtajat.
Minä päätin, etten tahdo kuolla pakolaisleirillä.
Työstäni saamilla tuloilla -
pystyin ostamaan pienen asunnon leirin ulkopuolelta.
Olen asunut leirin ulkopuolella vuodesta 1999.
Leirillä asuvista valtaosa katsotaan Israelin asukkaiksi.
Meillä kaikilla on israelilainen henkilötodistus, -
mutta meillä on silti Jordanian passi.
Minulla ei ollut ongelmia muuttaa leiristä muualle.
En tarvinnut mitään erityislupia -
esimerkiksi UNRWA:lta tai Israelin hallinnolta.
Se onnistui vuorokaudessa.
Seuraavana päivänä menin Israelin sisäministeriöön.
Ilmoitin, että minulla on uusi osoite, ja esitin asiakirjat. Siinä kaikki.
Menettely on täysin erilainen -
kuin missään pakolaisleirissä arabimaissa.
Palestiinalaispakolaisilla leireissä tänä päivänä Libanonissa -
ei ole oikeutta jättää leiriä.
Jos he haluavat jättää leirin, he tarvitsevat erityisluvat -
Libanonin hallinnolta.
Sellaisia sääntöjä ei ole olemassa Israelin puolella.
Asunnot leirin ulkopuolella ovat hyvin kalliita.
Vuonna 1999 ostamani asunto tuli maksamaan minulle 150 000 dollaria.
Nykyään sen arvo on 350 000 dollaria.
Tarvitaan rahaa ja hyvä palkka, jotta voi säästää rahaa asunnonostoon.
Mielestäni ainoa taho, joka yrittää käyttää sitä poliittisena korttina, -
on palestiinalaishallinto.
Olen vieraillut valtaosassa leirejä Libanonissa, Syyriassa ja Jordaniassa.
Minulla on sukua pakolaisleireillä Jordaniassa.
Arabimaissa asuvista pakolais- pakolaisista 90 prosenttia uskoo, -
ettei paluuoikeus toteudu milloinkaan.
Jos nämä ihmiset ovat valmiita kertakorvaukseen -
päästäkseen eteenpäin elämässään, -
mitä kansainvälinen yhteisö odottaa?
Minulta kysytään silloin tällöin, -
miksei UNRWA ratkaise pakolaisongelmaa.
Hyvin yksinkertaisesta syystä.
Jos UNRWA ratkaisisi pakolaisongelman, -
UNRWA:n 30 000 työntekijää jäisi työttömiksi pakolaisiksi.
Miksi ratkaista se?
Olemme nälkälakossa nyt 25:ttä päivää.
Olemme työskennelleet YK:ssa 12 vuotta. Nyt meidät on irtisanottu, -
koska YK:lla ei ole varaa.
Meillä jokaisella on iso perhe. Viisi- tai kuusihenkinen perhe.
Olemme olleet YK:n palveluksessa ainakin 12 vuotta.
Tämä on liikaa.
Meillä on paljon velvollisuuksia. Pankkilainoja ja muuta.
Se oli meille kova isku. Näin toimi ihmisoikeus- ja kansalaisjärjestö, -
jonka pitäisi huolehtia ihmisyydestä.
Arvioni mukaan UNRWA:n vuosibudjetista 60 prosenttia -
menee palkkoihin.
Yrittämällä pitää palestiinalaispakolaiset leireissä -
UNRWA mielestäni vain varmistelee omaa toimeentuloaan ja palkkaansa.
Se on mielestäni suuri ongelma.
Ehdoitta sovittu rahoitus, -
jonka kansainvälinen yhteisö antaa UNRWA:lle.
Sellaisen valtavan rahasumman jatkuva antaminen -
ei mielestäni ratkaise pakolaisongelmaa.
Ainoa tapa uudistaa UNRWA:ta on se, että rahoittajamaat puuttuvat peliin.
Olen sosiaalisen työn asiantuntija. Kun sotilaskoulutusta tuetaan -
terveyspalvelujen kustannuksella, jokin on pielessä.
Kun oppikirjat edistävät sotaa YK:n kouluissa, -
se rikkoo YK:n kaikkia perusperiaatteita.
Center for Near East Policy Research -järjestö teki tänä vuonna tutkimuksen-
kaikista UNRWA:n käyttämistä uusista koulukirjoista, joita on 240 kappaletta.
Kirjat iskostavat lapsille oppia, että Israelia vastaan pitää sotia -
paluuoikeuden nimissä, nimenomaan aseellisen taistelun kautta.
Se on väärin. Melkein joka sivulla -
lapsia kutsutaan jihadiin, pyhään sotaan, ja kuolemaan asian vuoksi.
Tällaista koulujärjestelmää ei aiemmin ole ollut missään.
Suomi ja muut maat voivat vaikuttaa UNRWA:han kuusivaiheisesti.
UNRWA:sta ei päästä eroon. Se on osa YK:ta. Se asia ei muutu.
Sen sijaan voi esittää erittäin kohtuullisia vaatimuksia.
1. Pitää hävittää kaikki koulukirjat, jotka kehottavat lapsia sotimaan -
ja kuolemaan aseellisessa taistelussa.
2. Irtisanokaa kouluista terroristit ja terrorijärjestöjen jäsenet, -
jotka toimivat kouluissa opettajina.
3. Vaatikaa UNRWA:ta osallistumaan sellaisiin ponnistuksiin, -
jossa rohkaistaan muuttamaan pois leireiltä. Nyt he ovat jumissa siellä.
4. UNRWA on palkannut tappajan, Mohammed Asaffin, -
joka kiertää maailmalla ja kannustaa sotaan Israelia vastaan.
5. Ei ole syytä, miksei UNRWA:ta voisi pyytää -
esittämään täyden selonteon rahankäytöstään: -
mitä se tekee saamillaan varoilla.
Ja 6. Ei ole syytä, miksei UNRWA:ta voisi vaatia -
osallistumaan rauhantyöhön.
Aloittamaan rauhanvalistuksen, joka on olemassa, mutta jota se ei hyväksy.
Kyse ei ole rahoituksen vetämiseltä pois UNRWA:lta, -
vaan UNRWA:n korvaamisesta jollain muulla, joka nyt, 70 vuoden jälkeen, -
huolehtisi todellisten pakolaisten todellisista tarpeista.
Maailmassa on miljoonia pakolaisia.
Heistä huolehtivat YK:n pakolais- järjestö UNHCR ja muut YK-järjestöt.
Vain palestiinalaisilla on olemassa erityisjärjestö, -
jonka tulisi ratkaista pakolaisongelma, mutta se vain pitkittää sitä.
Se elättelee unelmaa pakolaisten jälkeläisten palauttamisesta Jaffaan.
Se vain pitkittää konfliktia. UNRWA on osa ongelmaa, ei ratkaisua.
On korkea aika korvata UNRWA jollain, joka todella toimii.
Kansainvälinen yhteisö antaa vuosittain UNRWA:lle -
1,6 miljardia dollaria.
Jos tämä raha laitettaisiin kymmeneksi vuodeksi säästöön, -
kuvittele, montako asuinaluetta voisi rakentaa palestiinalaispakolaisille.
Kuvittele.
Se on ainoa tapa ratkaista pakolaisongelma.
Ei toimittamalla kirjoitustarvikkeita, -
kammottavaa kouluopetusta -
tai pienen määrän terveydenhuoltoa.
Sellainen ei ikinä tule ratkaisemaan ongelmaa.
Mielestäni tämä on yksi merkittävä asia, -
johon kansainvälisen yhteisön täytyy tarttua tänä päivänä.
Ehdotin viime viikolla juuri sitä Saksan ulkoministeriölle.
Tapasin erittäin korkea-arvoisen ministeriön päällikön siellä.
Kerroin hänelle, miten palestiinalais- pakolaisten ongelma tulisi ratkaista.
Se, mikä ihmisiä pitää leireissä tänä päivänä, on taloustilanne.
Jos nämä ihmiset eräänä päivänä saisivat korvauksen -
kansainväliseltä yhteisöltä, -
uskon, että valtaosa menisi seuraavana aamuna juoksujalkaa -
rakentamaan, vuokraamaan tai ostamaan oman asunnon muualta -
ja hankkimaan paljon paremman ja normaalimman elämän.
Minulla on kuusi veljeä, jotka asuvat siellä.
Joka toinen tai kolmas viikko -
ajan leiriin käymään heidän luonaan kylässä.
On olemassa luultavasti tuhansia sellaisia palestiinalaispakolaisia, -
jotka ovat jo kuolleet, mutta heidän nimensä ovat yhä UNRWA:n kirjoissa.
UNRWA ei ole 20 vuoteen -
suorittanut minkäänlaista väestönlaskentaa pakolaisleireillä.
Kuukausi sitten kävin leirin johtajan puheilla.
Selvisi, että olen yhä kirjoilla siellä pakolaisena vaimoni ja lasteni kanssa.
Vuoden 1999 jälkeen en ole saanut UNRWA:lta penniäkään.
Mutta he haluavat pitää minut kirjoilla saadakseen lisää rahaa Suomesta.
Tahdon sanoa suomalaisille: Poistakaa nimeni UNRWA:n listoilta.
Poistakaa se. En enää ole pakolainen.
En enää ole pakolainen.
Suomennos: Marianne Tenetz