Suurin ongelmamme oli vakuuttaa messiaaniset juutalaiset siitä, -
että lehtimajanjuhlan aikana tapahtuu jotain. Vain Jumala voi tehdä sen.
Meillä alkuperäiskansoilla on periaate, ettei toisen maahan noin vain -
mennä ja tehdä omia juttujaan. Tarvitaan maan omistajien lupa.
Näin Tyynellämerellä toimitaan. Emme voi pitää täällä konferenssia -
elleivät messiaaniset juutalaiset johda sitä. Eikä ole meidän asiamme -
toivottaa Jeesusta tervetulleeksi tänne kirkkauden Kuninkaana.
Koputimme heidän ovelleen 10 vuotta pyytäen, että saisimme tehdä tämän.
Kaikki alkoi yli vuosi sitten, kun tapasin heidän johtajiaan.
He halusivat pitää konferenssin virallisen lehtimajanjuhlan aikana.
Ensireaktioni oli: "Hienoa, antaa mennä. Mihin te meitä tarvitsette?"
Moni järjestö pitää täällä tapahtumia.
He sanoivat meille israelilaisille johtajille: "Ette ymmärrä.
Teidän pitää isoveljenä johtaa se."
Sanoin, että meidän piti pitää kokous. Kutsuin sinne paikallisia pastoreita, -
ja he saisivat kertoa meille näkynsä. Sitten päättäisimme, mitä tekisimme.
Tapasimme täällä helmikuussa.
Kiitämme Herraa Avi Mizrachista, koska hän uskalsi ottaa riskin -
ja kutsua 25 messiaanista pastoria paikalle. Se ei ollut helppo tehtävä, -
koska he ovat niin kiireisiä. Kun heitimme heille tämän haasteen, -
he sanoivat ensin, etteivät oikein osanneet ottaa esikoisen roolia.
Esikoisuudella oli merkitystä Abrahamin ja Jaakobin aikaan.
Nykyisin ei enää eletä niin. Se oli yksi ongelma.
Toinen ongelma oli, että he saavat jatkuvasti kuulla erilaisista näyistä.
Niin monet tulevat tänne kertomaan heille näyistään.
Se ei heitä haittaa, mutta useimmat näyt eivät koskaan toteudu.
Niinpä he ovat kyllästyneet näkyihin ja pettymyksiin, -
kun "profetiat" eivät toteudukaan.
Niinpä he eivät enää halua kuulla lisää näkyjä.
Kun kerroimme näyn, he sanoivat, että olemme veljessarjan nuorin, -
mutta meillä on kaikkein suurin näky. Se nauratti meitä.
Sanoin, että oli kaksi vaihtoehtoa. Joko näky on väärä ja vihollisesta, -
tai se on Herrasta. Siitä meidän piti lähteä liikkeelle.
Seuraavaksi he kysyivät meiltä, mitä tapahtuisi, -
jos he esikoisena eivät suostuisi isännöimään tapahtumaa.
Me sanoimme, ettemme koskaan järjestäisi konferenssia ilman heitä.
Sanoin: "Pitäkää konferenssinne. Mihin te meitä tarvitsette?"
He sanoivat: "Kulttuuriimme kuuluu, että jos istumme koolla perheenä, -
kukaan ei liiku ennen kuin vanhin veljistä liikkuu. Näin me toimimme.
Jos te ette liiku, emme liiku mekään." Lupasimme kysyä asiaa Jumalalta.
Entä jos Herra ei sanoisi mitään? Mitä he sitten tekisivät?
Vastaus oli yksinkertainen. Silloin menisimme kaikki kotiin.
Emme järjestäisi konferenssia täällä, elleivät he isännöisi sitä.
Olen toiminut tässä maassa pastorina 30 vuotta, -
eikä kukaan ole tullut luoksemme tällaisella asenteella.
Kukaan ei ole halunnut, että me esikoisena johtaisimme tapahtumaa, -
jossa palvoisimme Herraa yhdessä lehtimajanjuhlan aikana.
Luulen, että kaikilla maailman alkuperäiskansoilla on tämä periaate.
Kyse on protokollasta ja siitä, -
että kunnioitamme heitä maan asukkaina ja vanhimpana veljenä.
He sanoivat myös, että heidän seurakunnillaan oli vähän resursseja.
Ne eivät olleet koskaan järjestäneet mitään itse.
Pitkän kokouksen lopputulos oli: "Menkää kotiin, me etsimme Herraa."
Sovimme helmikuussa 2017, -
että me israelilaiset etsisimme Herraa, rukoilisimme asiaa -
ja ilmoittaisimme vastauksen heille Kokoonnuimme 20 pastorin voimin -
helmi-, maalis- ja huhtikuussa yhteen rukoilemaan.
Kutsuin kaikki koolle ja annoin muille johtajille selvät ohjeet.
Kokoontuisimme rukoilemaan. En halunnut kuulla mielipiteitä, -
sillä siellä, missä on kaksi juutalaista, on neljä eri mielipidettä.
Sovimme myös, ettemme saarnaisi, sillä olimme kaikki saarnaajia.
Päätimme, että vain rukoilisimme, ylistäisimme, etsisimme Herraa -
ja odottaisimme Hänen vastaustaan.
Toukokuussa Herra puhui meille selvästi, että tämä oli Hänestä.
Tiesimme, että Jumala oli tässä mukana. Hän halusi meidän ottavan -
paikkamme vanhimpana veljenä.
Meidän piti kutsua uskovia kaikkialta, erityisesti kaukaa Tyyneltämereltä.
Herra johdatti minut lukemaan kertomusta Joosefista ja Mariasta.
He eivät löytäneet majapaikkaa Jerusalemista eivätkä Betlehemistä.
Lopulta he löysivät tallin, jossa eläimet nukkuivat.
Siellä ei ollut mukavaa eikä siistiä, mutta sinne Kunnian Kuningas syntyi.
Paikkaan, jonne muut eivät halunneet. Kysyin Herralta, mitä Hän tarkoitti.
Hän johdatti minut lukemaan 1. Samuelin kirjan lukua 6, -
jossa kerrottiin, että liitonarkku vietiin ensin Kirjat-Jearimiin.
Se oli siellä 20 vuotta, kunnes kuningas Daavid toi sen Jerusalemiin.
Herra sanoi, että minun piti etsiä sieltä, missä liitonarkku oli ollut.
Menin sinne heinäkuussa ja löysin sopivan paikan.
Yksin Jumalan armosta meidät toivotettiin -
pari kuukautta ennen konferenssia tervetulleiksi Abu Ghoshin kylään.
Se on arabikylä, jonka muslimiväestö rakastaa Israelia.
He toivottivat meidät tervetulleiksi. Tiesimme, että se oli Jumalasta.
Aloimme jälleen mainostaa konferenssia.
Lokakuun alkuun mennessä. ilmoittautuneita oli lähes tuhat.
Suuri osallistujamäärä yllätti meidät.
Valmistauduimme tapahtumaan rukoillen ja tapasimme kuukausittain -
israelilaisten pastorien kanssa.
Joka kerta Herra ilmestyi ja antoi meille vahvistuksen.
Hän loi välillemme yhteyden, eikä välillämme ollut riitoja.
Herra laski sydämelleni, että tapahtuman aattona 9.10. -
meidän pitäisi pitää profeetallinen seremonia Jaffan satamassa, -
koska se on yksi maailman vanhimmista satamapaikoista.
Sieltä Joona lähti pakoon kutsuaan Niniveen ja joutui kalan vatsaan.
Siellä myös Pietari sai näyn mennä Korneliuksen taloon.
Jaffan satama on aina ollut portti kansojen pariin, -
mutta myös portti Israeliin.
Pidimme siellä yksinkertaisen seremonian tapahtuman aattona.
Nousimme muutaman israelilaisen pastorin kanssa pienelle mäelle -
ja toivotimme tervetulleiksi muiden kansojen parista tulleet johtajat.
He tulivat neljästä suunnasta soihdut mukanaan. Ne kuvasivat sitä, -
että evankeliumi alkoi täällä levitä pakanoiden pariin 2 000 vuotta sitten.
Hyvä sanoma oli otettu vastaan Tyynenmeren kaukaisilla saarilla.
Nyt he toivat sen takaisin Jaffaan, josta lähdimme yhdessä Jerusalemiin.
Se oli upea kokemus toinen toisemme kunnioittamisesta.
Me israelilaiset toivotimme muiden kansojen edustajat takaisin tänne, -
ja siunasimme toinen toisiamme. Joskus tämä protokolla unohtuu.
Jos tulen maahanne, on oikein, että joku paikallisista -
toivottaa minut tervetulleeksi ja siunaa minua.
Alkuperäiskansat, maan ensimmäiset asukkaat, ymmärtävät tämän.
He sanoivat, ettei heillä ollut mitään arvovaltaa maassamme.
Meillä paikallisilla oli arvovalta, ja he halusivat vain tukea meitä.
Oli upea kokemus toivottaa heidät tervetulleiksi.
Evankeliumi on saavuttanut maan ääret, ja nyt se tuotiin takaisin.
Rukoilimme ja ylistimme, ja aamulla lähdimme yhdessä Kirjat-Jearimiin.
Sinä aamuna rukoilimme ensi kertaa vuokraamallamme koripallokentällä.
Huomasimme, että se oli yhdeksäs kuukausittainen rukouskertamme.
Yhdeksän kuukauden odotusta seuraa yleensä syntymä.
Jumala oli synnyttämässä jotain uutta. Illalla seuranneet avajaiset -
olivat kymmenes kokoontuminen. Halusimme israelilaisten tuovan -
mukanaan sofar-torvia ja muita torvia. Puhalsimme torviin yhdessä -
ulkomaalaisten kanssa ja toivotimme Kunnian Kuninkaan tervetulleeksi.
Se oli upea juhla, ja sali oli aivan täynnä innostuneita ihmisiä.
Koolla oli yli tuhat ihmistä. Tunsimme, että Jumala oli tekemässä jotain uutta.
Aamu- ja iltakokoukset olivat hienoja, koska joka kerta annoimme -
eri Tyynenmeren saaren kansan- ryhmän tulla tuomaan lahjansa.
He osoittivat meille kunnioitusta, ja me kunnioitimme heitä.
Kunnioitimme toinen toisiamme ja toivotimme toisemme tervetulleiksi.
Arvostimme toisiamme ja annoimme kunnian Herralle. Se on hieno asia.
Torstaiaamuna oli Salomonsaarten ryhmän esiintymisvuoro.
Salomonsaaret ovat Israelista nähden täsmälleen maailman toisella puolella.
Näin he asian näkevät. Evankeliumin hyvä sanoma on päätynyt -
maailman vastakkaiselle puolelle, ja nyt he toivat sen takaisin tänne.
Heitä oli suuri ryhmä, ehkä noin parisataa ihmistä.
He tanssivat ja ylistivät Jumalaa. He olivat rukoilleet vuosia, -
että pääsisivät Jerusalemiin palvomaan Jumalaa.
Jo matka sieltä kestää koko päivän. Vähän eri asia kuin parin tunnin lento.
Kun he ylistivät Herraa, tanssivat Jumalan edessä ja kiittivät Häntä -
mahdollisuudesta tulla Jerusalemiin, yksi miehistä sai sydänkohtauksen -
ja kuoli siihen ylistyksen keskelle. Se järkytti meitä kaikkia.
En ollut koskaan kokenut mitään sellaista. Soitimme ambulanssin, -
ja ensihoitajat yrittivät elvyttää häntä puolen tunnin ajan, tuloksetta.
Tyhjensimme salin. Kun lääkärit julistivat hänet kuolleeksi, -
rukoilimme muutamien johtajien kanssa, että hän heräisi kuolleista.
Uskoimme siihen, mutta niin ei käynyt.
Meillä oli uskoa, ja rukoilimme. Hänen vaimonsa istui siellä itkien.
Pyysimme häntä kertomaan lisää miehestään Henrystä.
Hän kertoi, että he olivat rukoilleet vuosia, että pääsisivät Jerusalemiin.
Matka oli miehen suurin haave, ja hän sanoi, että olisi sen jälkeen -
valmis lähtemään kotiin Herran luo.
Silloin ymmärsimme, että Jumala oli toteuttanut hänen sydämensä halun.
Hän halusi vain ylistää Jerusalemissa. Siksi hän ei halunnut herätä eloon.
Tämän jälkeen päätimme, -
että olisi paras levätä iltapäivä, ja lähetimme ihmiset matkoihinsa.
Päätimme pysähtyä ja kuunnella, mitä Jumala puhuisi meille.
Torstai-iltana minä ja kaikki johtajat olimme yhtä mieltä siitä, -
että pysäyttäisimme suunnitelmamme ja eri ryhmien esitykset.
Halusimme ylistää Herraa, keskittyä Häneen ja nauttia ehtoollista.
Kun teimme niin, tunsimme valtavan Jumalan pelon läsnäolon.
Jumalan pelolla tarkoitan ihanaa, kaunista ja hiljaista -
kunnioituksen ja palvonnan henkeä.
Siinä ei ollut mitään aavemaista.
Kun Herran kirkkaus laskeutuu keskellemme ja asuu meissä, -
se tuo mukanaan Jumalan pelon. Ymmärsimme olevamme pieniä -
kuin muurahaiset suureen maailman- kaikkeuden Jumalaan verrattuna.
Ihana Herran Henki tuli luoksemme, ja olimme kaikki polvillamme -
kasvot maahan painettuina ja palvoimme Herraa.
Sitten nautimme ehtoollisen, ja ihana Henki valtasi koko salin.
Kun lopetimme siltä illalta, Asher, eräs paikallisista johtajista, -
sanoi kokevansa, että Herra herättää eloon 2 000 vuoden takaisen -
Apostolien tekojen kirjan, ja astumme nykyajan Apostolien tekoihin.
Hän yhdistää sen Ilmestyskirjan tapahtumien jatkumoon, -
sillä astumme lopun aikojen uuteen vaiheeseen.
Uskomme, että Kristuksen ruumis on tullut siihen tilanteeseen, -
että valmistaudumme morsiamen tavoin siihen, mitä edessämme on, -
ja mikä tärkeintä, valmistaudumme hääjuhlaan.
Minusta se oli todella kaunis kuva siitä, -
mihin Jumala meitä valmistaa, kun ojentaudumme oikein -
ja tulemme yhteen kunnioittaen ja rakastaen toinen toisiamme -
ja erityisesti kunnioittaen Herraa. Silloin Herran kirkkaus kohtaa meidät.
Aamulla menimme Jerusalemiin.
Pidimme viimeisen kokouksen perjantaiaamuna Pavillonissa.
Jeesus meitä johdattaa, -
Jeesus meitä johdattaa...
Jeesus meitä johdattaa, -
Jeesus meitä johdattaa...
Näen, että konferenssi oli historiallinen tapahtuma.
Sellaista on joskus vaikea kuvailla.
Tällaisen Israelin historiassa ensimmäisen tapahtuman -
järjestäminen ei ole ihmisten silmissä kovin merkittävää.
Meitä oli vain tuhat, Abu Ghoshissa vähän enemmän. Se ei ole mitään.
Tänään Pavilloniin oli ahtautunut ehkä kuutisensataa ihmistä.
Maailman silmissä tämä ei ole mitään, mutta uskomme, että taivaan silmin -
ja Herran sydämessä tapahtuma oli tärkeä, koska se oli ensimmäinen.
Uskomme, että kun juutalaiset johtivat meitä muunmaalaisia -
ja kutsuivat meidät tänne, Jumalan perheeseen tuli järjestys.
Kun perheessä on järjestys, taivas ja maa olivat oikeassa järjestyksessä.
Näin taivaan siunaukset voivat virrata esikoiskansan kautta meille muille.
Hengellisessä maailmassa tapahtuu ja asiat asettuvat järjestykseen, -
kun Israel ottaa paikkansa Jumalan kansainvälisen perheen esikoisena.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun pakanakristittyjen johtajat -
tulevat israelilaisten pastorien ja johtajien luo -
palvomaan Herraa kanssamme ja pyytävät meitä johtamaan heitä, -
koska olemme esikoiskansa. Ja me kutsuimme ensi kertaa heidät -
ylistämään kanssamme. Näin toteutuu Sana yhdestä uudesta ihmisestä.
Monet kristilliset järjestöt ovat vuosia tehneet hyvää työtä hyvin aikein -
kutsuessaan ihmisiä juhlimaan lehtimajanjuhlaa Israeliin -
ja tukemaan Israelia. Se on hienoa, ja minusta tarvitsemme sitä, -
mutta nyt paikallinen seurakunta on ensi kertaa niin kypsä, -
että me paikalliset voimme kutsua kristityt muista maista -
ylistämään Jumalaa kanssamme.
Kuten jerusalemilainen pastori Benjamin Berger sanoi, -
tämä on asioiden oikea järjestys.
Vanhempi veli ottaa oman paikkansa ja johtaa -
kaikki muut veljet ylistämään Herraa.
Näin Messiaan kansa on yhtenäinen ja muodostaa yhden uuden ihmisen.
Uskon, että tämä Jumalan järjestys tuo mukanaan yhden uuden ihmisen.
Nyt juutalaiset uskovat sekä veljemme ja sisaremme muista kansoista -
järjestäytyvät uudeksi ihmiseksi, ja Israel ottaa oman paikkansa -
kristittyjen johtajana ja toivottaa Kunnian Kuninkaan tervetulleeksi.
Ja tiedämme, ettei Hän tule Helsinkiin, vaan palaa omaan kaupunkiinsa -
Jerusalemiin. Hän on tämän kaupungin kuningas ja hallitsee täällä.
Sinä hallitset, olet majesteettinen -
Olet Kuningas, Jeesus olet Kuningas
Sinä hallitset, olet majesteettinen -
Olet Kuningas, Jeesus olet Kuningas...
Suomennos: Anni Lähteenmäki