Alijaa ei voi tehdä, jos on kristitty eikä syntyperältään juutalainen.
Se on Israelin valtion yksi ydinarvo.
Se on turvakoti juutalaiskansalle.
Se muotoiltiin Balfourin julistuksessa.
David Ben-Gurion vahvisti sen, -
että Israelin pitää olla maa juutalaisille, juutalaiskansalle, -
jotta he voivat noudattaa juutalaisuutta lakiensa, -
elämäntapansa ja uskontonsa mukaisesti.
Muille kuin juutalaisille maahanmuuttajille ei ole sijaa.
Se on juridisesti täysin oikein, -
mutta me olemme tämän kansakunnan ystäviä.
He tekivät poikkeuksen kohdallamme.
Uskon, -
että olemme ensimmäiset tämänkaltaisen statuksen haltijat.
Että muidenkin on mahdollista seurata tätä tietä lopunaikoina -
ja uskovana asua tässä maassa.
Olla siunaus. Olla kuin pylväs.
Hengellisesti mutta myös fyysisesti.
Olen kiitollinen isovanhemmilleni.
Äitini puolelta isoisäni ja isoäitini piilottelivat kotonaan nuorta tyttöä -
kolme vuotta vuodesta 1942 sodan loppuun.
Tyttö muutti sitten pian Palestiinaan hieman ennen Israelin tunnustamista.
Myös isoäitini veli -
piilotteli erästä pariskuntaa kotonaan kaikki ne vuodet. Heillä oli lapsia.
Heillä oli uskoa ja sisua. Ja he nousivat rohkeasti.
Vuonna 2007 saimme kirjeen eräältä yritykseltä.
He käyvät kauppaa firmoilla ja yhdistävät liiketoimia, -
jos joku haluaa ostaa tai myydä firman.
Siihen aikaan meillä ei ollut suunnitelmia myydä firmaamme.
Mutta saimme kirjeen joltakulta, -
jota firmamme profiili kiinnosti kovasti.
Harold kertoi minulle siitä.
Pohdimme, haluammeko ryhtyä siihen ja tehdä alijan Israeliin.
Se oli ollut mielessämme jo monta vuotta.
Olimme pohtineet ehkä jo 20 vuotta, -
haluaisimmeko muuttaa Israeliin, jos siihen avautuisi mahdollisuus.
Hollannissa meillä oli firma, -
joka oli erikoistunut takalaitanostimien varaosiin ja huoltoon.
Loppuvaiheissa, vuonna 2008 meillä oli 17 työntekijää.
Kuten Tanny sanoi, joku halusi ostaa firman.
Se oli iso päätös ja rukoustaistelu.
Raamatusta tiedämme, että Israelia siunaava saa itse siunauksen.
Ainoa syy firmamme myymiselle -
oli mahdollistaa maahanmuutto.
Seurakuntamme piti meitä avoimesti hulluina. He sanoivat sen avoimesti.
He menivät jopa niin pitkälle, että he sanoivat lapsillemme: -
"Jos vanhempanne tekevät jotain hölmöä, voitte tulla asumaan meille."
Seurakunta ei suhtautunut hyvin.
Päätös jakoi sukuamme.
Jotkut ymmärsivät sen, koska Israel oli ollut meille tärkeä jo vuosia.
Toiset jopa katkaisivat välit meihin.
Ystävistämme valtaosa ymmärsi, -
koska olimme jo vuosien ajan puhuneet niin paljon Israelista.
Hyvät ystävät, jotka ymmärsivät meitä, pitivät sitä miltei loogisena asiana.
Sitä menettää ihmisiä, niin.
Mutta on myös niitä, jotka pysyvät elämässä.
Esimerkiksi isäni. Menetin yhteyden häneen, -
sillä hän ei suhtaudu maahan myönteisesti.
Mutta veljeni käy vaimonsa kanssa joka vuosi. Se on tosi kivaa.
Kun ottaa tällaisen askeleen, on aina tärkeää, -
että säilyttää näyn hyvin selvänä
Elämässämme me liikumme näin ikään kuin laineilla, -
mutta meidän on pidettävä näky selvänä.
Mistä on kyse? Mitä haluan tehdä? Mikä on tärkeää?
Neljä lasta asui vielä kotona. He muuttivat kanssamme.
Keskustelimme siitä. Oli hyvin tärkeää, että me kaikki rakastimme Israelia.
Ajattelimme, että on hyvä tehdä jotakin erilaista -
ja ottaa askel, joka näyttää riskiltä.
Kun myy kaiken, ei tiedä, mitä tulee.
Ei ole takuita.
Mutta kaikki olivat yksimielisiä, että on parempi ottaa askel -
ja kokeilla jotain, mitä todella haluaa tehdä, -
kuin katua jälkeenpäin.
Meille kaikille oli hyvin selvää, että jos katuu asioita jälkeenpäin, -
vaikka olisi rahaa, -
katumista ei voi korvata rahalla.
Ei voi peruuttaa valintaa ja tehdä toisin.
Käynnistimme viisuminhakuprosessin Haroldille.
Sen teki lakimies.
Se on prosessi. Ei tiedä, toteutuuko se. Myönnetäänkö viisumia.
Se ei ole täysin varmaa.
Mutta se oli yksi askel, jossa meitä auttoi israelilainen lakimies.
Toinen askel oli, että etsimme asuntoa.
Etsin kiinteistönvälittäjää Israelista.
Ja..
Rukouksessa me kaikki laadimme listan asioista Herralle, -
mikä on tärkeää meille.
Minulle oli tärkeää, -
että talon numerolla olisi jokin erityinen merkitys.
Että tiellä olisi erityinen nimi.
Niin että siihen liittyisi jonkinlainen merkki Herralta, -
jotta tietäisin, että paikka on sopiva.
Yhdelle lapsistamme, David-pojalle oli tärkeää, -
että lähellä olisi McDonald's tai Burger King.
Kun tulimme tänne ensikertaa, Harold oli käynyt täällä jo.
Sitten minäkin tulin katsomaan tätä taloa.
Osoite oli Bitan Aharon 28.
Hyvä ystävämme on rabbi.
Kysyimme häneltä, merkitseekö numero 28 jotain erityistä toorassa, -
mutta se ei merkitse mitään.
Olin hieman pettynyt. Ajattelin, ettei tämä sitten voi olla se paikka.
Kun tulimme katsomaan taloa toista kertaa, talon omistaja sanoi jotakin.
Olimme tavallaan vakavissamme talon suhteen, -
mutta meillä oli epäilyksiä.
Lähtiessämme hän sanoi saaneensa juuri kirjeen, -
että talon numeroa oli muutettu ja myös tie oli saanut uuden nimen.
Uusi osoite oli Rimon 3.
"Rimon" merkitsee "granaattiomena".
Raamatussa se symboloi hedelmällisyyttä.
Numero 3 on hyvä numero: Isä, Poika ja Pyhä Henki.
Kylän nimi ei ollut enää Bitan Aharon. Se oli Bat Chen.
"Bat Chen" merkitsee "armon tytär", -
"Naimin tytär".
Se oli jotakin kivaa. Merkitys on tosi kiva.
Välittäjä sanoi, että talomme lähelle rakennetaan ostoskeskus.
Sinne tulisi myös McDonald's.
Ja niin...
Kaikki nämä asiat. Ne ovat pieniä asioita, mutta suuria meille.
Olimme myytyjä. Jumala oli tosi uskollinen
Ensimmäiset kuusi vuotta maassaolo järjestyi bisneksen kautta.
Osoitimme olevamme kunnon ihmisiä tekemällä työtä tuonti- ja vientialalla.
Viemme maasta viinejä ja tuomme takalaitanostimien osia.
Osat tulevat israelilaisiin takalaita- nostimiin. Toimitamme hyvää laatua.
Laitteiden turvallisuus paranee. Olen tehnyt sitä koko ikäni.
Muutimme tänne sillä ajatuksella, että jäämme tänne pysyvästi.
Vuosien myötä selvisi, ettei se ole mahdollista.
Kun menee Israeliin, työskentelee lähetystössä -
maahan voi jäädä vain kolmeksi, neljäksi tai enintään viideksi vuodeksi,
Harold sanoi niin.
Vuosien prosessin aikana -
me saimme näyn -
valmistaa tietä muille kaltaisillemme.
Kansojen edustajille muista maista.
Ihmisille, jotka uskovat Jumalan Sanaan, -
että profetiat täyttyvät.
Me myös rukoilimme, -
että tulee muutoksia ja herätys, -
jotta avautuu mahdollisuuksia muille kaltaisillemme uskoville -
tulla ja asua Israelissa.
Halusimme valmistaa tien. Se oli näkymme.
Se ei ollut lainkaan helppoa, -
koska meille selvisi, että tiellä oli paljon esteitä.
Siitä keskusteltiin paljon.
Ei ole pikkujuttu päästää kristittyä perhettä asumaan pysyvästi Israeliin.
He selvittivät taustamme.
He selvittivät, mitä teemme täällä.
Oli hyvin erityistä, -
että maahanmuutosta päättävä oli ultraortodoksi.
Eli Jishai. Hän on niin äärimmäisen ortodoksi, -
että kristinusko on hänelle kuin vihollinen.
Mutta ystävystyimme asiasta vastaavan kanssa henkilökohtaisesti.
Hänellä on musta kipa. Se tarkoitti, että hän oli tosissaan ortodoksi.
Silti hän rakasti ja halaili meitä. Hän sanoi työtovereilleen, -
että olemme maan suola. Se on itsessään Jumalan ihme, -
että niiden joukosta, joiden olettaisi vastustavan meitä, nousee eräs, -
joka on myötämielinen asiallemme ja ystävystyy läheisesti kanssamme.
Sekin oli ihme, miten tutustuimme häneen.
Olimme asuneet täällä muutaman kuukauden, -
kun poikamme David oli kahvilassa sen McDonald'sin vieressä -
vain muutaman sadan metrin päässä täältä.
David tapasi erään tytön. Tyttö oli tarjoilija nimeltään Liat.
Hän oli työskennellyt neljä vuotta hallinnossa Eli Jishain alaisena, -
tuon ultraortodoksin.
En ollut uskoa sitä. David pyysi minua ottamaan tyttöön yhteyttä.
Hän voisi auttaa viisumimme kanssa.
Otimme häneen yhteyttä. Hän neuvoi ottamaan yhteyttä tähän toiseen.
Olemiseemme täällä on vaikuttanut ihme toisensa jälkeen.
Saimme päätöksen viisumista viime vuoden maaliskuussa.
Edellinen oleskelulupamme oli kulunut umpeen.
Nyt on olemassa laki, että viiden vuoden jälkeen on lähdettävä maasta,
jos ei ole juutalainen. Jos työskentelee tai toimii lähetystössä, täytyy lähteä.
Mutta he tekivät poikkeuksen, koska Tanny ja minä työskentelemme -
holokaustista selviytyneiden parissa. Autamme heitä.
Ja isoisäni ja sukulaismieheni auttoivat juutalaisia selviytymään -
toisessa maailmansodassa.
Nämä kaikki asiat vaikuttivat yhdessä. Gilad Erdan oli tietyn lyhyen ajan, -
kun hallitus vaihtui, sisäministerinä.
Ministeri voi tehdä päätöksiä, jotka poikkeavat laista.
He tekivät erikoisjärjestelyjä. Saimme A5-viisumin.
Se on neljäksi vuodeksi, aivan kuin olisimme juutalaisia -
tai kansojen vanhurskaita.
Ministeri antoi poikkeusluvan viime vuonna, että voimme jäädä pysyvästi.
Olemme oppineet prosessin aikana -
kävelemään vetten päällä.
Se oli haastavaa.
Hollannissa asuessamme elämä oli helpompaa ja vakaampaa.
Voi olla kristitty ― ja puhun nyt omasta puolestani ―
voi käydä seurakunnassa ja uskoa Jumalaan.
Voi käyttää Herraa, mutta voi samalla myös tehdä asioita itse -
omalla voimallaan.
Olemme huomanneet, että Israelissa se ei käy päinsä.
Täytyy olla herkkä kuulemaan Herran äänen.
Täytyy mennä Pyhän Hengen virrassa.
Ellei tee niin, liukuu alaspäin, ja alamäki on nopea.
On hyvin vaikeaa kavuta taas ylös.
Ajattelen, että ehkäpä viime vuonna, -
kun olimme olleet täällä viisi vuotta, -
ja meille selvisi, että voi olla vaikeaa jäädä tänne pysyvästi, -
veimme unelmamme uudelleen Herran eteen.
Meillä on aamuisin yhteinen rukoushetki.
Veimme unelmaamme takaisin Jumalan eteen, -
että mitä sitten tapahtuisikaan, se olisi hyvä.
Jos meidän pitäisi palata tai jos voisimme jäädä, -
emme halunneet painostaa emmekä antaa minkäänlaista painetta.
Niin me koimme sen.
Niin että Jumala pystyy toimimaan ja hoitamaan asian -
millä tahansa tavalla.
Israel on maa paineen alla.
Ilmapiirissä on valtava ero.
Kun saavun tänne, -
tuntuu, että tulen kotiin.
Koen oloni tervetulleeksi ja kotoisaksi.
Mutta kun asuu täällä, se, miten ihmiset ajavat tiellä...
Sitä tiedostaa koko ajan, että maa on paineen alla, -
olipa sotatilanne tai ei.
Tällaista kokee jokapäiväisessä elämässä.
Tätä näkee televisiossa. Tätä on tekeillä joka päivä.
Israel on erittäin kallis maa.
Vakuutusasiat ovat vaikeita. Kaikki on täällä... ei kovin helppoa.
Kaikki kestää. Valtio on uusi. Byrokratiaa on paljon.
Ihmisillä on historian takia hyvin paljon haavoja.
Tuon kivun huomaa kaikkialla.
Tilanne, mikä oli Espanjassa ja Portugalissa, -
kaikki tilanteet, joita juutalaiskansa on kohdannut...
Sen huomaa. Se on osa jokapäiväistä elämää.
Se aiheuttaa sen, että kaikki kestää kauemmin, tavallisetkin asiat, -
joita ihmisten täytyy hoitaa.
He eivät luota kovin helposti.
Sen kanssa on tultava toimeen. Kaikkien on tultava.
Tässä maassa, kun tulee tänne, -
ihmisen luonne muovautuu -
joko hyvään tai huonoon suuntaan.
Joutuu prässiin. Voi mennä joko Pyhän Hengen virrassa -
tai voi kapinoida, ja se sattuu.
Näistä asioista täytyy olla tietoinen.
Rohkaisen jokaista, joka haluaa päättäväisesti tulla Israeliin, -
tekemään laskelmat ja rukoilemaan.
Älä luota ulkopuolisiin.
He voivat antaa väärää tietoa.
Heillä voi olla ruusunpunaiset lasit: "Kokeile. Se voi olla hauskaa.
Hyvä ilmasto, mukavia ihmisiä, hyvää ruokaa." Se ei ole niin helppoa.
Toisaalta on niitä, joilla ei ole hengellistä näkökykyä. "Kallista.
Ongelmia. Miksi tekisit niin? Afrikassakin on monia hyviä maita."
Eli seuraa Pyhää Henkeä.
Opimme, että uskominen on verbi, teonsana.
Se ei ole jotain, mitä voi omaksua lukemalla.
Puhun nyt itsestäni. Jotta sen voi saada, -
meidän piti oppia.
Mitä teet, kun sinulle selviää, -
että olet lähestulkoon rahaton? Mitä teet silloin?
Jatkatko eteenpäin vai alatko hätäillä?
Mitä teet, kun asiat eivät sujukaan niin helposti kuin kuvittelit?
Kun sinulla on unelma mennä johonkin maahan. Haluat auttaa.
Mutta se onkin paljon vaikeampaa kuin ajattelit. Mitä teet?
Jäätkö vai lähdetkö?
Alatko hätäillä?
Vai riiteletkö lähimpiesi kanssa?
Edessämme on paljon valintoja.
Meidän piti oppia koko prosessin ajan.
Ja Jumala antoi meille uskon.
Usko ei ollut sama joka päivä.
Joskus minulla oli enemmän uskoa, joskus Haroldilla.
Myös lapsilla oli paljon uskoa.
He eivät ikinä valittaneet. Eivät ikinä, sanaakaan.
Prosessin aikana me pystyimme menemään eteenpäin.
Kuten sanoin, se oli vetten päällä kävelyä, ja se on sitä yhä.
Jos katsoo alaspäin kohti vaikeuksia, -
se on miltei mahdotonta, -
mutta pitää katsoa Herraan.
Niin säilyttää näyn, että haluamme olla siunauksena -
ei vain itsellemme vaan tälle maalle, Jumalalle ja juutalaiskansalle.
Olla...
Olla suola linnakkeita vastaan.
On erittäin hyvä rukoilla Israelin puolesta Israelin ulkopuolella, -
mutta on erittäin hyvä myös, että Israelissa asuu vahvoja uskovia.
Se on hyvin luonnollista.
Myös Raamatun aikoina, kun lukee vaikkapa Vanhaa testamenttia, -
maassa on aina asunut juutalaisia mutta myös kansoista tulleita.
Se on normaalia.
Uskon koko sydämestäni, -
että lopunaikoina, siis nyt, tänne tulee lisää kaltaisiamme ihmisiä.
Jos me uskovat olemme täällä paikan päällä työskennellen ja rukoillen, -
olemme todellinen siunaus. Se on profeetallista.
Se on merkki Jeshuan, Jeesuksen, tulemisesta.
On kiintoisaa, että kuusi vuotta sitten eli melko pian tänne saavuttuamme -
tapasimme kuuluisan rabbin Brooklynista.
Hän kertoi meille, että olemme todiste Messiaan lähestyvästä saapumisesta.
Suomennos: Marianne Tenetz