KUNGADÖMETS VIND
Välkomna till programserien!
Idag är vi nära Netanya, i byn Bat Chen.
Vi besöker en kristen familj som gjort aliyah (flyttat) till Israel.
Harold och Tanny van Ouwerkerk kom från Holland för sju år sedan.
De har fått en status som vanligen ges bara judiska återflyttare.
Man kan inte göra aliyah om man är kristen och inte född jude.
Det är en av israeliska statens centrala värderingar.
Landet är som en skyddzon för judar.
Detta gjordes klart i Balfourdeklarationen -
och upprepades av David Ben Gurion.
Israel ska vara ett land för judar som lever ett judiskt liv -
enligt lagar, livsstil och religion.
Det finns ingen plats för invandrare som inte är judar.
Helt lagligt är det så.
Men vi är vänner till landet och de gjorde ett undantag för oss.
För dem som Jesus vill ska bo i Israel har Han alltid en väg.
Jag tror vi är de första med denna status.
Det kommer att bli möjligt för andra att gå denna väg i ändetiden.
Att som troende bo i landet. Till välsignelse, som en pelare -
andligen, men också praktiskt.
Släkten van Ouwerkerk skyddade judar under andra världskriget.
De har därför ett eget träd vid Förintelsemuseet Yad Vashem -
i De rättfärdigas trädgård.
Jag är tacksam för mina morföräldrar.
Min morfar och mormor hade en ung flicka hemma -
i tre år från 1942 till slutet.
Kort efteråt flyttade hon till Palestina, före Israels grundande.
Min mormors bror hade ett par boende hos sig -
alla de åren. De hade barn. De hade tro, mod, frimodighet.
Både Harold och Tanny hade en varm relation till Israel -
redan innan de möttes.
Under hela äktenskapet har Israel haft en viktig plats i deras liv.
I Holland var van Ouwerkerks välbeställda företagare.
Drömmen om att flytta till Israel tog plötsligt fart -
när det dök upp en person som ville köpa deras företag.
Det var 2007 som vi fick ett brev -
av en firma som säljer företag och gör företagsarrangemang -
för sådana som vill sälja eller köpa.
Vi hade inga sådana planer då.
Vi fick brev av en person som var mycket intresserad av vårt företag.
Harold berättade detta -
och vi övervägde om vi ville göra detta och göra aliyah till Israel.
Vi hade tänkt på detta i många år.
Kanske i 20 år.
Om det skulle bli möjligt att flytta till Israel.
I Holland hade vi då ett företag för bakgavellyftar -
specialiserat på reservdelar och reparation.
Vi hade ca 17 anställda 2008.
Som Tanny sa, någon ville köpa företaget.
Det är ett stort beslut, också i bön.
Men vi vet från Bibeln att den som välsignar Israel, blir välsignad.
Så enda orsaken till att vi sålde företaget -
var att möjliggöra invandringen.
van Ouwerkerks sålde företaget i tro -
utan att veta om de kunde slå sig ner i Israel.
De sålde företaget i september 2008 -
på den dag som råkade vara den judiska Rosh Hashanah, nyårsdagen.
Alla förstod ändå inte deras beslut att flytta till Israel.
Rent ut sagt, vår församling tyckte vi var tokiga.
De sa så öppet och erbjöd våra barn -
att bo hos dem om föräldrarna är så tokiga.
Så församlingen var inte så positiv. Släkten var delad.
Vissa förstod, för vi hade varit så engagerade i Israel.
Andra avbröt kontakten.
De flesta av vännerna förstod -
för vi hade talat om Israel i många år.
Så för goda vänner som förstår oss var det nästan logiskt.
Man förlorar folk, ja.
Men andra stannar kvar.
Min far t ex förlorade jag kontakten med.
Han är inte positivt inställd till landet.
Min bror och hans fru besöker oss varje år och det är trevligt.
Det är viktigt när man tar ett sådant steg -
att hålla visionen mycket tydlig.
Man har alltid i livet liksom vågor där vi vacklar -
men vi behöver se klart vad det handlar om.
Vad vill jag göra? Vad är viktigt?
Av familjens fem barn bodde fyra ännu hemma.
De stödde enhälligt föräldrarnas beslut att flytta till Israel.
Fyra av barnen flyttade med oss.
Det var viktigt att vi alla älskade Israel.
Alla ansåg det bra att göra något annorlunda -
och t o m ta steg som innebär risker.
När man säljer allt vet man inte vad som följer.
Det finns inga garantier.
Alla var eniga att det var bättre att ta ett steg -
och försöka på det man verkligen vill -
än att harma sig efteråt.
Det var klart för alla att man kan grämas men ha pengar -
men grämelse kan inte betalas med pengar.
Man kan inte ta om det.
Efter beslutet började flyttförberedelserna.
Vi ansökte om visum för Harold.
Det sköttes av en jurist.
Det är också en process. Man vet inte om det lyckas.
Det är inte alldeles säkert.
Det steget tog vi med en israelisk jurist.
Det andra var att vi ville söka ett hus.
Jag sökte fram en mäklare i Israel.
I bön skrev vi alla en lista till Herren -
på det som var viktigt för oss.
För mig var det viktigt med ett visst nummer -
och att gatan har ett speciellt namn som man känner igen -
att det är från Herren.
Att veta att det är en bra plats.
För ett av barnen var det viktigt att ha MacDonalds nära till.
När vi kom, Harold var här först, -
för att se på huset hette gatan Bitan Aron 28.
Vi har en god vän som är rabbin.
Vi frågade om 28 betyder något speciellt i Torah -
men det betyder inget.
Jag var lite besviken och tänkte det var inte här.
Vi kom hit en gång till och när vi for sa ägaren...
Vi var rätt intresserade men hade betänkligheter.
När vi for sa han att han just hört -
att gatunumret och -namnet ändrats till Rimon 3.
Rimon betyder granatäppel, fruktbarhetens frukt i Bibeln.
Nummer 3 är en bra siffra. Fader, Son, Helig Ande.
Platsen hette inte längre Bitan Aron, utan Bat Chen.
Bat Chen är Nådens dotter...
Na'im... någonting trevligt. Det har en bra betydelse.
Han sa också att det byggs ett shoppingcenter nära till -
och de skulle också bygga en MacDonalds!
Allt detta, småsaker, men ändå stora för oss, avgjorde.
Gud var mycket trofast.
Familjen van Ouwerkerk flyttade sommaren 2009.
Först ordnades boendet genom arbetsvisum.
De första sex åren gick via affärsverksamheten.
Vi visade att vi är seriösa genom export och import.
Vi exporterar vin och importerar delar för bakgavellyftar.
De används i israeliska baklyftar. Vi ger -
god kvalitet och högre säkerhet. Detta har jag ju gjort hela livet!
När vi flyttade tänkte vi att det är permanent.
Under åren här märkte vi att det inte går.
I Israel arbetar man för ambassaden -
eller i 3-4 år, högst 5 år, som Harold sa.
Under processen hade vi en vision -
att bana väg för andra som oss.
För icke-judar från andra länder.
Människor som tror på Bibeln, att profetiorna kommer att uppfyllas.
Också i bön kan man be om ändringar, väckelse, -
så att det blir möjligt för andra troende som oss -
att komma och bo i Israel.
Vi ville bana en väg. Det var visionen.
Det var inte alls lätt.
Vi märkte att det fanns många hinder på vägen.
De diskuterade mycket.
Det är ingen liten sak att släppa in en kristen familj permanent.
De såg på vår bakgrund, vad vi gör här nu.
Det som var mycket speciellt var -
att en ultraortodox ansvarade för invandringen.
Elishai. Han är så långt inne i det ortodoxa -
att kristendomen är som en fiende.
Men vi hade någon som ansvarade och han blev en personlig vän.
Han bar svart kippa, strikt ortodox, men han älskade oss, kramade oss.
Han t o m sa till en kollega att vi är landets salt.
Det är Guds under i sig.
Att någon bland dem som kunde vara mot blir för, och en hjärtevän.
Att vi fick kontakt med honom var ett annat under.
Efter några månader här var vår son David på café här nära -
bredvid MacDonalds, några hundra meter bort.
Där träffade han en flicka, en servitris. Liat hette hon.
Hon hade jobbat 4 år under Elishai, den äldre ortodoxa mannen.
Först trodde jag det inte. David ville jag skulle kontakta henne.
Senare gjorde vi det. Hon satte oss i kontakt med den andre mannen.
Att vi är här går från under till under.
Höjdpunkten i erkännandet var i mars i fjol.
Vi hade en period när vi inte längre var lagligt i landet.
Enligt lagen måste alla icke-judar ut efter 5 år, oberoende av jobb.
Alla måste ut.
De gjorde ett undantag -
för Tanny och vi jobbar också med överlevande efter Förintelsen.
Våra föräldrar och min morfar och hans morbror -
hjälpte judar överleva andra världskriget.
Allt detta sammantaget fick Gilad Erdan -
som en kort period under ett regeringsbyte var inrikesminister -
med rätt att gå ovanför lagen.
Han gjorde ett specialarrangemang -
4 års erkännande som om vi var judar eller rättfärdiga bland folken.
Så undantaget att vi kan stanna för alltid gjordes av ministern i fjol.
Det vi lärt i processen är att gå på vattnet.
Det var påfrestande.
När vi bodde i Holland och livet var lättare, mer förutsägbart -
kan man vara kristen, gå i kyrkan, tro på Gud.
Man kan vända sig till Herren, men också utgå från sig själv -
från sin egen kraft.
Så fungerar det inte här i Landet.
Man behöver vara känslig för Herren -
och följa den Helige Andes ledning.
Gör man inte det, slinter man.
Man halkar ner fort och det är svårt att klättra upp igen.
Jag tror också att i fjol, när vi varit här i 5 år -
och vi hörde att det kan bli svårt att stanna permanent -
då gav vi drömmen tillbaka till Herren.
Varje morgon har vi bön och förbön tillsammans.
Då gav vi drömmen tillbaka till Herren.
Att vad som än händer skulle vara gott.
Vare sig vi måste återvända eller kunde stanna -
ville vi inte pressa i någondera riktningen. Så upplevde vi det -
för att Gud skulle kunna lösa det på vilket sätt som helst.
Och Gud gav dem en permanent plats i landet.
Livet i Israel är ändå ingen turistresa.
Israel är ett land under press.
Det är stor skillnad på atmosfären.
När jag anländer, kommer jag hem.
Jag känner mig väldigt välkommen.
När man bor här och ser folk köra bil -
vet man att detta är ett land under press, fast det inte är krig.
Det känner man dagligen.
Man ser det på TV, det pågår varje dag.
Israel är ett mycket dyrt land.
Försäkringar är komplicerade. Inget är lätt, allt tar tid.
Det är ett nytt land med mycket byråkrati.
Folk är väldigt sårade av sitt förflutna.
Såren kommer fram i allt.
Situationen som var i Spanien, Portugal, -
allt som varit med det judiska folket känns av.
Det finns med i det dagliga livet. Allt tar mer tid.
Allt det vanliga som behöver göras.
Man litar inte på andra så lätt.
Sådant möter vi, det gör alla.
När du kommer hit till landet, formas din karaktär.
På gott eller ont.
Man kläms åt. Man kan flöda med den Helige Ande -
eller göra uppror. Det skadar dig.
Det sådant vi behöver vara vakna över.
Jag uppmuntrar alla som är fast beslutna att flytta till Israel -
att göra sina beräkningar, be sina böner.
Lita inte på människor utifrån. De kan ge fel information.
De kan se allt i ljusrött. Fint väder, bra människor, god mat.
Det är inte så lätt!
Andra ser det kanske inte andligt.
Det är dyrt, besvärligt.
Det finns härliga ställen i Afrika där man kan göra gott.
Följ den Helige Ande.
I Israel har tilliten till Israels Gud fått ett helt nytt djup.
Vi har lärt oss att "tron" är ett verb.
Inget man läser sig till. Den är din.
Att verkligen ta emot den - jag talar för mig -
måste vi lära oss.
Vad gör du när du märker att pengarna snart är slut?
Vandrar du vidare? Eller får du panik?
Vad gör du när det inte är så enkelt?
Du har en dröm att bo i ett land och hjälpa.
Vad gör du när det är mycket svårare än du tänkt?
Stannar du? Eller ger du dig av?
Eller får du panik?
Eller strider ni med varandra?
Vi har många val.
Vi behöver lära oss under hela processen.
Det gjorde Gud. Han gav oss tro.
Vi har inte haft samma tro alla dar.
Ibland hade jag mer, ibland Harold.
Också barnen hade mycket tro. De klagade aldrig, inte med ett ord.
Så vi kunde fortsätta gå.
Som jag sa, det är att gå på vatten. Fortfarande.
Ser man ner eller på svårigheterna, är det nästan omöjligt.
Men ser man opp till Herren -
för att behålla visionen, att vara till välsignelse -
inte bara för oss, utan för landet, Gud, det judiska folket -
och vara salt mot starka fästen.
Det är bra att be för Israel utanför landet -
men det är också bra att Israel har starka troende i landet.
Det är väldigt naturligt, redan på Bibelns tid, -
när man läser Gamla Testamentet -
har det alltid funnits judar i landet men också andra folk.
Det är normalt.
Jag tror av hela mitt hjärta -
att i ändetiden, som nu, kommer det fler som vi.
Också för judarna är det ett viktigt tecken -
att andra folk flyttar till landet.
Som troende vet vi att när vi bor och arbetar här i landet -
är vi en välsignelse.
Det är profetiskt.
Det är ett tecken på Jeshuas återkomst, Jesus.
Intressant nog, för sex år sedan -
mötte vi en rabbin - en välkänd rabbin från Brooklyn.
Han sa att vi är bevis på att Messias kommer snart.
Oberoende av vad som är möjligt för människor -
kommer Gud att föra alla som Han tänkt hit till landet.
Detta är sista avsnittet av Kungadömets vind tills vidare.
I augusti fortsätter vi, om Herren så vill, med serien Israels berg.
Uppfyllelsen av Guds plan närmar sig också för Israels berg.
Låt oss ännu be tillsammans.
Tack, Far, att när Du öppnar, kan ingen stänga.
Tack att Du håller dörren öppen för alla som du vill ska bo i Israel.
Tack att tiden för Jesu återkomst är nära.
I Jesu namn. Amen.
Du kan också ekonomiskt stöda produktionen av Kungadömets vind.
I Finland: ring 0600-10070 (10,01 EUR + lsa)
Du kan också betala till kontot ovan, ref: 8471.
I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Swisha din gåva till: 123 544 1951
Översättning: Kerstin Hagberg Himlen TV7