Venäjälle Moskova on kolmas Rooma.
Käsitys on peräisin 1400-luvulta.
Joku voi kysyä, ketä se kiinnostaa 2000-luvulla.
Mutta se on hyvin tärkeä käsitys, sillä poliittinen kulttuuri pohjautuu siihen.
Kulttuuri yleisesti, poliittinen kulttuuri erityisesti.
En väitä, etteikö geopoliittisilla tekijöillä ole merkitystä. Tietysti on.
Puhutaan esimerkiksi Syyriasta. Kun Gaddafi on poissa, -
Assad on Venäjän ainoa ystävä arabimaailmassa.
Tietenkin Venäjä yrittää auttaa häntä.
Kaikenlaista. Syyria on Venäjän ainoa tukikohta Vietnamin lisäksi -
entisen Neuvostoliiton ulkopuolella.
Venäjä haluaa pääsyn satamaan, joka pysyy sulana ympäri vuoden.
Kaikki tietävät sen.
Mutta on muitakin syitä kuin geopoliittiset ja strategiset syyt.
Puhumme ihmisolennoista. Ihmiset eivät ole vain -
materiaalisia olentoja, jotka ajattelevat -
pelkästään tiukan rationaalisesti ja materialistisesti.
Ihmisen toiminnan takana on sen lisäksi psykologisia tekijöitä.
Päätöksentekoprosessista iso osa perustuu tekijöihin, -
jotka eivät ole rationaalisia, materiaalisia eivätkä mentaalisia.
Nämä tekijät tulevat usein äidinmaidosta ja siirtyvät eteenpäin -
sukupolvittain ja niin edelleen.
Ne tulevat ikään kuin annettuna mentaliteetissa ja perinteissä.
On väärin jättää ne huomiotta ja kuitata ne merkityksettöminä, -
vain koska olemme nykyään niin tottuneita siihen, -
että kaiken pitää olla järkevää ja laskelmoitua -
ja muka "tieteellistä". Mutta me emme ole -
sataprosenttisen, emme edes 50-prosenttisen tieteellisiä olentoja.
Päätöksenteosta iso osa pohjautuu psykologiaan -
ja minun mielestäni syvempään psykologiaan, hengellisyyteen.
Ajatellaanpa sitä käsitystä, että Moskova on kolmas Rooma.
Venäläinen mentaliteetti on läpeensä tuon käsityksen kyllästämä.
En väitä, että jokainen venäläinen tai Putin ja hänen avustajakuntansa -
tietävät, mitä 1400-luvulla tapahtui. En tiedä varmaksi. En voikaan tietää.
Mutta se on niin iso osa Venäjän kansallista ja poliittista kulttuuria, -
ettei sitä pidä sivuuttaa.
1453 on hyvin tärkeä vuosi eurooppalaisessa kulttuurissa.
Silloin turkkilaiset eli osmanit valloittivat Konstantinopolin.
Miksi se on tärkeää?
Mitä tulee venäläisiin, -
Venäjä säilyi ainoana ortodoksivaltiona.
Ortodoksikristittyjä oli yhä paljon monissa paikoissa, -
esimerkiksi Egyptin ja Syyrian alueella ja muualla osmanivaltakunnassa.
Kreikkalaiset tietysti olivat ortodokseja, -
mutta valtioista Venäjä jäi ainoaksi ortodoksiseksi valtioksi.
Ja tietysti Venäjän tsaarista tuli maailman ainoa ortodoksijohtaja.
Kolmas Rooma nähtiin todellisen kristinuskon keskuksena: -
venäläinen ortodoksisuus nähtiin ainoana jumalanpalvelusmuotona.
Venäjäksi termi on: pravoslavie.
Se merkitsee ainoaa oikeaa jumalanpalvelustapaa.
Se on ainoa oikea tapa. Ei ole muuta mahdollisuutta.
Todellisen kristinuskon keskus, ainoa tosi uskonto määritelmän mukaan -
heidän sanastossaan ja ajatus- maailmassaan siirtyi Moskovaan.
Puhumme valtiosta.
Valtion rooli on ensisijainen.
Onhan tämä ainoa tosi valtio, -
joka kannattelee todellista uskontoa.
Se on ainoa valtio, -
jonka on venäläisen mentaliteetin mukaan määrä olla kansojen valkeus.
Se ei ole kukaan tietty henkilö eikä mikään tietty ryhmä vaan valtio.
He omaksuivat aatteen, -
että heidän valtionsa on maailman lunastuksen johtaja.
Hänet julistettiin pannaan, -
sillä hän vastusti käsitystä valtion ensisijaisesta merkityksestä.
Ja kirkkohan oli valtionlaitos. Se ei ollut erillään valtiosta.
Niinpä se käytti valtaansa ja valtion valtaa ja erotti Tolstoin.
Siinä mielessä hän oli erittäin epävenäläinen.
Hän teki Venäjästä tärkeän tekijän Euroopan poliittisella kentällä.
Imperiumin. Vuodesta 1721 se on ollut imperiumi.
Se nousi mitättömästä takapajulasta tärkeäksi imperiumiksi.
Mikä oli reaktio? Häntä pidettiin antikristuksena. He vihasivat häntä.
Verojen, kutsuntojen takia.
Hän otti käyttöön asevelvollisuuden. Kaikenlaista.
Todellisuudessa he vihasivat häntä, -
koska hän teki sen rakentaakseen Venäjää.
Hänellä ei ollut messiaanista päämäärää ja tarkoitusta.
Uhraus ei ollut sen arvoista. Hän ei tehnyt sitä siksi.
Hänen päämääränsä ei ollut olla lunastusprosessin eturintamassa -
ja tuoda Venäjä kansojen valkeudeksi.
Ajan myötä konsepti kehittyi.
Paitsi että venäläisten oli määrä pitää oma paikkansa puhtaana, -
synnittömänä ja suojeltuna. Suojella muita ortodokseja.
Mutta koska se oli ainoa tosi uskonto -
ja sen oli määrä olla koko maailman lunastusprosessin eturintamassa.
He ovat ensimmäisiä, heidän tulee tuoda lunastus maailmaan.
Kristillisen perinteen, ainakin ortodoksiperinteen mukaan -
lunastus tulee apokalypsin, valtavan tragedian jälkeen.
Tragedioiden, sotien, maailman sortumisen jälkeen.
Kaikki nuo asiat ovat siis tervetulleita.
Heidän mentaliteettinsa mukaan ne ovat hyviä asioita.
Ja venäläisten pitää olla läheisesti mukana prosessissa.
Ja koska he ovat se ― koko historia kulkee heidän mielestään kohti sitä.
Se lähestyy koko ajan tuota lopullista lunastusta.
Joten aina kun on konflikti ― etenkin alueella, jota he pitävät...
Josta voi kehkeytyä apokalyptinen lopputulos. Lähi-itä on sellainen alue.
Sehän on täydellinen... Missäpä muualla!
Heidän täytyy olla mukana, etunenässä, johtamassa.
Tärkeää tässä on se, ettei käsitys ole riippuvainen hallintojärjestelmästä: -
olipa se tsaarinvalta, neuvostovalta tai neuvostoajan jälkeinen Venäjä.
Se on venäläisen poliittisen kulttuurin perusolemuksen perusta.
Se lävistää kaiken.
1400-luvulla Venäjällä oli tsaarinvalta.
Tästä tuli yhä merkittävämpi.
Sitten valtaan nousivat bolševikit. Taas: messiaaninen prosessi!
Monet älymystöstä pitivät vallankumousta hyvänä asiana -
ja näkivät sen osana messiaanista prosessia. Se oli hirvittävää.
Vuodet 1917―1918 olivat katastrofaalisia!
Kaikki murtui ja hajosi. Ihmisten kärsimyksellä ei ollut rajaa.
Monet ihmiset... Voin luetella esimerkkejä älymystöstä.
He eivät ajatelleet Moskovaa "kolmantena Roomana".
He eivät puhuneet juuri noilla sanoilla.
Mutta he ajattelivat, että Venäjä on messiaanisen prosessin etulinjassa.
"Me tuomme", he sanoivat siihen aikaan, "maailmanvallankumouksen".
Otaksun Putinin tiedostaneen tarkalleen, -
että hän tarvitsee ideologian.
On todella mielenkiintoista, miten hän marssitti sisään ideologian.
Hän ei keksinyt mitään uutta.
Hänen uusi ideologiansa on hyvin primitiivinen, alkukantainen.
"Me olemme suurvalta." Sillä selvä.
Mitä se tarkoittaa? Kaikkea. Ei tarvita mitään muuta.
Riittää, että sanoo kansalle: "Olemme suurvalta."
Koska kansa on osa suurta valtiota, kansa on tärkeä.
Ja mitä tapahtuu. Katso Putinin kannatuslukuja.
Kun hän esiintyy messiaanisena johtajana, kannatusprosentti on 90.
Aina kun hän tekee jotakin messiaanista, kuten Syyrian sotaretki,-
kannatusluku pomppaa ylös. Koska sitä he haluavat.
He ovat valmiita kärsimään ja uhrautumaan, -
kunhan sillä on jokin merkitys.
Kunhan kärsimyksellä ja historialla on jokin merkitys.
Jos se on messiaanista, tietysti sillä on tärkeä merkitys.
On yksi asia sanoa, että olemme suuria ja valtio on suuri.
Väistämättä tulee eteen kysymys, miksi. Mikä on merkitys?
Valtio on laaja, tärkeä. Mutta mitkä ovat tavoitteet ja mikä on merkitys?
Siihen saumaan iskeytyy käsitys Moskovasta kolmantena Roomana.
Ei välttämättä noilla sanoilla, vaan: "Me olemme kansojen valkeus."
Ei ole sattumaa, että hän moittii länttä kauhistuttavaksi, turmeltuneeksi -
ja jumalattomaksi. Ei ole väliä, onko se totta tai ei.
Mutta hän pitää mieluusti esillä sitä, että länsi on menettänyt pelin -
ja että länsi vihaa Venäjää, koska tämä pitää kiinni tosi arvoista.
En tuomitse enkä puutu siihen, kuka on oikeassa. Sanon vain, -
että hän valjastaa mentaliteetin puhumalla lännen turmiosta, -
jumalattomuudesta, materialistisuu- desta ja mädännäisyydestä.
Että länsi on luopunut arvoistaan. He ovat kuin Roomat, joka sortuivat.
Ensimmäinen ja toinen Rooma.
Ja me pidämme kiinni arvoista, perinteistä -
ja messiaanisesta tehtävästämme.
Siksi he vihaavat meitä. Mutta me olemme silti valkeus, kolmas Rooma.
Hänen täytyy olla mahdollisesti -
― ja Luoja suokoon, ettei niin olisi ― apokalyptisessa asemassa.
Venäjällä on eräs suosittu laulajatar. Hän on Putinin suosikkeja.
Laulajattarella on valtaisa kuulijakunta.
Laulujen sanoitukset ovat tavattoman hämmästyttäviä.
"Valloitamme tämän, vapautamme tuon."
"Ja lopulta astumme Jerusalemin pyhään kaupunkiin."
Tämä on hullua. Hän laulaa sitä julkisesti!
"Pääsemme pyhään Jerusalemiin". Jumala varjelkoon, ettei niin käy.
Mutta niin he ajattelevat. Se on kuin hymni.
Se on kuin julkilausuma. Laulajatar ja väkijoukko, -
joka kuuntelee tätä ja käy hänen konserteissaan.
Tämä on juuri sitä, mitä he haluavat kuulla.
Tämä on se alue. Täytyy olla Lähi-idässä, räjähdysalttiilla alueella.
Siellä, missä voi mahdollisesti kehittyä jokin apokalyptinen prosessi.
Sillä niin he ajattelevat. Se on lähempänä maailman keskipistettä.
Siellä heidän pitää olla.
Heidän pitää johtaa maailmaa tässä lunastusprosessissa, -
joka heidän mukaansa seuraa tätä valtaisaa apokalyptista sotaa.
Venäjä on tietysti Israelin kilpailija.
Mietipä terminologiaa. "Kansojen valkeus."
Hepreaksi "or legojim". He ottivat sen sellaisenaan kulttuuristamme.
Osa perinteistä antisemitismiä juontuu juuri tuosta kilpailusta.
He eivät pysty tunnustamaan, että juutalaiset ovat valittu kansa.
Se ei ole vielä pulpahtanut pintaan, -
mutta olisin hyvin varovainen ja tarkkaavainen.
Suomennos: Marianne Tenetz