Kysyin: "Herra, oletko varma, -
että valitsit oikean miehen?"
Hän luultavasti tietää, mitä Hän tekee.
Myöhemmin ymmärsin, että rakkauteni muslimeja kohtaan -
tekee minusta ehkä uskottavamman.
Kun nykyinen Israelin valtio perustettiin, -
Norjan poliittinen johto oli hyvin Israel-myönteinen.
Sosialistipuolue, työväenpuolue, kaikki puolueet tukivat Israelia.
YK:n pääsihteeri oli norjalainen.
Hän oli ensimmäinen pääsihteeri.
Hän oli vahva Israelin tukija.
Israelin työväenpuolue oli iso puolue monien vuosien ajan.
Norjan työväenpuolue oli sen läheinen liittolainen.
Tavallaan Norja oli -
Israelin paras ystävä tai ainakin 2―3 parhaan ystävän joukossa.
Koska Norja oli niin läheinen Israelin ystävä, -
se oli maa, joka luotti eniten -
pystyvänsä toimimaan välittäjänä Israelin ja palestiinalaisten välillä.
Muistan, että jo ennen Oslon sopimuksen allekirjoittamista -
koin Pyhän Hengen sanovan: "Sinun täytyy kirjoittaa Israelin hallinnolle -
ja varoittaa sitä Norjan hallinnosta." Minä tein niin 1990-luvun alussa.
Varoitin Israelia Norjan hallinnon motiiveista, -
ettei sen tavoite ole siunata Israelia.
Kun osapuolet kokoontuivat neuvottelemaan, -
Norja, joka oli toiminut niin kuin se olisi Israelin paras ystävä, -
enemmän tai vähemmän puukotti sitä selkään.
Se sai aikaan sopimuksen, josta on ollut paljon harmia Israelille.
Minun on sanottava, että epäilin -
Norjan hallinnon tarkoitusperiä alusta asti.
Ajattelen, että sen tarkoituksena ei ollut siunata Israelia.
Sen tarkoitus ja toive oli saada diplomaattinen voitto -
ja saada nimensä kultakirjaimin jonnekin ― valitettavasti.
Ja se käytti hyväkseen Israelin luottamusta Norjaan -
saadakseen itse poliittista hyötyä.
En sanoisi, että Norjan johdosta valtaosa halusi pahaa Israelille.
Ehkäpä jotkut halusivat.
Mutta olen varma, että neuvottelujen aikana, -
matkan varrella, he ymmärsivät, -
etteivät palestiinalaiset tahdo Israelia eivätkä Israelin parasta.
Etteivät he halua rauhaa vaan tuhota Israelin.
Terje Rød-Larsen oli neuvottelujen tärkeimpiä vetäjiä.
Hän sanoi Arafatin kuoleman jälkeen, -
että Arafat valehteli aina.
Ja he tiesivät sen. He tiesivät sen läpi neuvottelujen.
Ja silti he yrittivät saada juutalaiset allekirjoittamaan sopimuksen, -
ja he onnistuivat siinä.
Raamattu sanoo, että Israelin siunaa- jaa siunataan ja kiroajaa kirotaan.
Tämä on vakavaa Israelin kannalta -
mutta myös Norjan kannalta.
Viimeksi kuluneella 20 vuodella -
eli ajalla sen jälkeen, kun Oslon sopimus allekirjoitettiin, -
on ollut suuria seurauksia Norjassa.
Norjan yhteiskunta on maallistunut maallistumistaan.
Kristillinen perustus on alkanut horjua.
Israelin parhaasta ystävästä, Norjasta tuli -
läntisen maailman Israel-vastaisin valtio.
Se on kauheaa. Se on häpeä, sillä Norja on myös kristitty maa.
Noin 2,5 vuotta sitten olin eräässä konferenssissa Oslossa -
tai oikeastaan Tønsbergissä.
Norjan mittakaavassa se oli iso konferenssi.
Sen oli järjestänyt God TV. Sen nimi oli "Talvijuhla".
Koin Herran sanovan: "Peruuta kaikki menosi.
Tule tähän konferenssiin ja osallistu siihen."
Minulla oli tärkeitä suunnitelmia ― niin luulin ―
Mauritaniassa ja Marokossa.
Aioimme koota maanalaisten seurakuntien pastorit -
ja saarnata heille Isän rakkaudesta.
Olin tosi innoissani, mutta Jumala sanoi: "Hylkää ne suunnitelmat -
ja mene konferenssiin kotikaupungissasi."
Sanoin: "Israel-matkat ovat kokeneet kovan inflaation.
On monia..." Sanoin: "Herra, -
voisitko puhua jostakin mielenkiintoisemmasta aiheesta?"
Istuin tuolilla. "En kuuntele heitä."
Kun istuin siellä ja suljin silmäni, Herra vei minut näyssä Jerusalemiin.
Se oli minulle iso yllätys, sillä en oikeastaan olisi halunnut kuulla sitä.
Mutta näin itseni Jerusalemin yläpuolella ilmassa.
Yhtäkkiä menin alas ja laskeuduin knessetiin.
Kun katsoin ympärilleni, seisoin israelilaisten poliitikkojen edessä.
Ympärilläni oli 30―40...
Kun muistelen sitä, ympärilläni oli ehkä 30―40 ihmistä.
He olivat norjalaisia pastoreita, pappeja ja kristittyjä johtajia.
Ja sitten näin meidät kaikki -
etsimässä anteeksiantoa.
Pyytämässä Israelin poliitikoilta anteeksi Oslon sopimusta -
ja muita asioita, joita me kansana olemme tehneet Israelille.
Kysyin: "Herra, miksi näytät minulle tämän?"
Kuulin äänen sanovan: "Ilman sovintoa Israelin kanssa -
Norja ei voi saavuttaa Jumalan sille asettamaa tarkoitusta."
Kun näky päättyi, -
koko kehoni tärisi Jumalan läsnäolosta. En tiennyt, mitä tehdä.
Sanoin: "Herra, en tiedä." En kertonut kenellekään.
Tämä oli iltapäivän tilaisuus.
Johtajat pyysivät minua pitämään kolehtipuheen iltatilaisuudessa.
Hän nousi lavalle ja sanoi: "Koin Herran sanovan, -
että ilman sovintoa Israelin kanssa -
Norja ei saavuta Jumalan sille asettamaa tarkoitusta."
Juuri samat sanat!
Outoa oli, että olin kuullut ne englanniksi edellispäivänä.
Ei norjaksi. Tavallisesti uneni ovat norjaksi.
Mutta se oli ollut englantia. Uskon sen johtuvan siitä, että Jumala halusi -
minun kuulevan juuri samat sanat Wendy Alecilta seuraavana päivänä.
Hän mainitsi kaksi muutakin asiaa.
Ensimmäinen oli sovinto Israelin kanssa.
Sitten hän sanoi: "Minä näin miehen.
Jumala laittoi kipan hänen päähänsä -
ja sanoi: 'Kutsun sinut rakentamaan siltaa Norjan ja Israelin välille.'"
Wendy sanoi: "En tiennyt, kuka mies oli.
En ole nähnyt häntä aiemmin.
Mutta eilen hän piti kolehtipuheen.
Onko se mies täällä jossakin? Se, joka piti eilen kolehtipuheen."
Minut kutsuttiin eteen. Minulta kysyttiin, olisinko valmis -
ottamaan velvollisuudekseni olemaan silta Norjan ja Israelin välillä.
Tietysti. Minulla ei ollut vaihtoehtoa!
Jos halusin palvella Jumalaa... Edellispäivän näky oli ollut selvä.
Vahvistus tuli 3―4 000 ihmisen ja maailmanlaajuisen tv:n edessä.
Minulla ei todellakaan ollut vaihtoehtoa.
Mutta kun suostuin, täytyin valtavalla rakkaudella juutalaiskansaa kohtaan.
Enemmän kuin koskaan aiemmin.
Ja myös epätoivoisella surulla, -
murheella sen takia, miten Norja oli kohdellut Israelia.
Siinä hetkessä murruin.
Polvistuin ja johdin koolla olevat uskovat rukoukseen.
Pyysimme anteeksi sitä, mitä olimme tehneet Israelille.
Sen jälkeen Wendy Alec ja muut sanoivat: "Hyvin tehty. Kiitos!"
Mutta tiesin, ettei se jäisi siihen.
Aloin kiertää ja puhua ihmisille, joiden odotin olevan Israel-ystäviä, -
kristittyjä johtajia.
Melkein kaikki, joille puhuin, -
sanoivat: "Uskomme, että tämä on lähtöisin Jumalalta."
Silti valtaosa sanoi: "Emme usko, että meidän tehtävämme on olla mukana."
Niinpä se tuntui kummalliselta, -
sillä he olivat Jumalan miehiä ja naisia, joista koin, -
että he olisivat rohkeita ja vahvoja ja puolustaisivat rohkeasti Sanaa.
Sain kokoon kunnonkokoisen ryhmän, -
mutta puolen vuoden kuluttua he vetäytyivät projektista.
En todellakaan tiennyt, mitä tehdä.
Jotkut kysyivät: "Luovutko koko projektista nyt?"
Sanoin: "En voi luovuttaa. Herra on puhunut minulle niin selvästi."
Sitten noin 8―9 kuukauden kuluttua, -
kun mukana oli vain neljä ihmistä, Jumala alkoi tehdä omaa työtään.
Kokosimme 31 ihmisen ryhmän.
Erilaisia johtajia, joitakin kristillisestä televisiosta, -
kristillisistä sanomalehdistä, 20 pastoria, -
raamattukoulujen johtajia, evankelistoja, lähetyssaarnaajia, -
messiaanisia evankelistoja, -
kaksi saamelaista Lapista.
Heitä oli valtionkirkosta, helluntailaisia, vapaakirkosta, -
kaikenlaisista eri kirkoista. Se oli hienoa.
Vuotta myöhemmin pystyimme kokoamaan ryhmän.
ICEJ oli suurena siunauksena ja apuna asioiden järjestelemisessä.
Teimme yhdessä ICEJ:n kanssa julkilausuman, -
kahdeksansivuisen asiakirjan.
Se painettiin pergamenttia muistuttavalle paperille.
Se painettiin norjaksi ja englanniksi ja annettiin kaikille knesset-jäsenille.
Kun tulimme knessetiin, -
knessetin varapuhemies ja jotkut edustajat ottivat meidät vastaan.
He sanoivat kyyneleet silmissään: -
"Tällaista ei ole ikinä aiemmin tapahtunut, -
että laajaa kirjoa edustava kristittyjen johtajien ryhmä -
olisi tullut tämän sanoman kanssa.
Rukoilemme, että muut kansat seuraavat.
Rukoilemme, että norjalaisetkin tekevät jatkossa lisää.
Annamme anteeksi teille pastoreina ja kansakuntana.
Rukoilemme, että Norjan suhtautuminen muuttuu."
Parin viikon kuluttua Norjan kuningas kutsui -
Israelin presidentin Norjaan valtiovierailulle.
Koko Oslo täyttyi Israelin lipuista.
Kuningas ja pääministeri lausuivat selvästi, -
että tästä päivästä eteenpäin Norja on Israelin ystävä.
Sitä seuranneina viikkoina ja kuukausina -
solmittiin monia suuria liiketoimintasopimuksia -
norjalaisten ja israelilaisten yritysten välillä.
Monet israelilaisdiplomaatit ovat sanoneet, -
että Norja on nyt kiinnostavimpia kumppaneita -
poliittisessa yhteistyössä ja bisnesyhteistyössä.
On yhä enemmän pastoreita, jotka haluavat koota -
Norjan kristityt johtajat, ei vain jotta nämä kävisivät Israelissa -
vaan jotta Norjan ilmapiiriä saataisiin muutettua.
Haluamme rohkaista toinen toistamme -
ja vahvistaa toinen toistamme olemaan rohkeita, -
kun puhumme Israelista.
Ja olemaan rohkeita kirkkojen ja seurakuntien johtamistyössä -
ja Israelin siunaamisessa.
Haluamme järjestää suuren konferenssin, -
johon kutsumme myös norjalaisia ja israelilaisia johtavia poliitikkoja, -
paitsi julistamaan, että monet norjalaiset ovat Israelin ystäviä, -
ja sanomaan myös, että Norja on Israelin ystävä.
Monta kertaa Israel, Israelin ystävät, -
on yhdistetty suoraan erilaisiin, Israelia siunaaviin järjestöihin, -
kuten ICEJ:hin, siionistikeskukseen -
tai Norjassa Hjelp Jødene Hjem -järjestöön, -
Israelin-ystäviin, Karmel-instituuttiin ja muihin järjestöihin.
Se on rinnastettu seurakuntaan.
Mutta nyt on aika, jolloin pastorien, pappien ja ruohonjuuritason johtajien -
täytyy itse alkaa johtaa omiaan siunaamaan Israelia.
Sillä tämä on heikkous Israel-ystävien keskuudessa Norjassa -
ja ehkä myös muissa maissa, -
että pastoreilla ei ole yhtä paljon ilmestystietoa näistä asioista -
kuin monilla heidän paimennettavillaan.
Miten he voivat johtaa heitä sitten?
Haluamme siis puhua pastoreille -
ja sanoa: "Katsokaa, mitä Raamattu sanoo Israelista.
Tutkikaa, mitä Raamattu sanoo Israelista.
Katsokaa, miten Jumala käyttää Israelia, ja ymmärtäkää, -
miten Jumala käyttää Israelia tulevaisuudessa."
Uskon, että meidän uskovina ja kristittyinä johtajina -
on asetettava mittapuut ja laadittava toimintaohjelmat, -
mihin suuntaan maamme täytyy kulkea.
Myös poliitikot tulevat ymmärtämään, mikä on se suunta, jota seurata.
Jos me kristittyinä johtajina emme rohkeasti siunaa Israelia -
ja julista, että Norja tukee Israelia, -
miten poliitikot, joista valtaosa ei ole uudestisyntyneitä, -
ovat tarpeeksi rohkeita tekemään niin?
Uskon, että olisi erittäin hyvä asia Suomelle, -
jos Suomen kristityt johtajat...
Tietääkseni suomalaiset eivät ole tehneet tätä.
Että kristityt pastorit ja johtajat eri tunnustuskunnista -
menisivät knessetiin, vaikka Suomi ei osallistunut Oslon sopimukseen.
Mutta Suomessakin on Israel-vastaisia asenteita, -
joista pitää tehdä parannusta.
Täytyy myös aktiivisesti rohkaista Suomen hallintoa -
olemaan selvemmin Israelin ystävä.
Se siunaa Suomea ja Israelia -
ja myös Jumalan valtakuntaa tässä maailmassa.
Suomennos: Marianne Tenetz