Meillä on käynnissä yli 500 käännösprojektia Afrikassa.
Projekteista valtaosa on Vanhan testamentin käännösprojekteja -
tämän liikkeen ansiosta.
Kouluttaa äidinkielisiä raamatunkääntäjiä -
oppimaan Raamatun kielen Raamatun maassa.
Minua lämmitti ja innosti nähdä -
niin suuri ja monipuolinen kuulijakunta.
Ihmisiä oli tullut kaikkialta maailmasta yhteisen tehtävän vetämänä.
Israel ja juutalaiset ovat paljon esillä uutisissa.
Ihmisten on tärkeää ymmärtää tausta, -
josta juutalaiskansa ja Israelin valtio syntyivät.
Ilman Raamatun syvällistä ymmärtämistä ei ole mahdollista -
ymmärtää laajempaa asiayhteyttä -
juutalaisen historian ja Israelin valtion perustamisen taustalla.
Ei voi sanoa kääntävänsä Raamattua, -
jos ei pysty tulemaan sinne, missä Raamattu kirjoitettiin.
Jos paikka on olemassa, pitäisi päästä katsomaan sitä.
Kääntäjänä, ammattilaisena -
se täytyy tuntea, jotta voi ymmärtää Raamatun asiayhteyden.
Tämä asiayhteys on olemassa. Se on todellinen.
Kun Raamattu puhuu Jordanvirrasta, -
vuorista ja muusta, täytyy nähdä ne, -
ja se muuttaa tapaa kääntää Raamattua.
Se on muuttanut tapaani ymmärtää, -
opettaa ja kääntää Raamattua. Ehdottomasti.
Seisoimme Öljymäellä katselemassa Siionin vuorta.
Papua-uusiguinealainen sanoi: "Vuoria! Nämäkö kukkulanpahaset?"
Tšadilainen sanoi: "Kyllä nämä vuoria ovat!"
Sanoin: "Unohtakaa, miten muut ovat kuvailleet näitä. Näette nyt itse!
Valitkaa oikea sana, niin että kielenne puhuja saa oikean kuvan."
Se on jännittävää. Meillä on käynyt 48 käännöskonsulttia.
He ovat ylikuormitettuja.
He ovat pullonkaulana käännöstyössä.
Heillä on liian monta projektia hoidettavanaan.
Joten he eivät pääse. Ehkä eläkkeellä.
Niinpä laadimme heitä varten kahden viikon pikakursseja.
Lahjoimme heidät ilmaisilla opas- kierroksilla, ilmaisella majoituksella.
Kahdeksan kerrallaan.
Se toimi. 48 konsulttia on tajunnut: "Haluan tarttua tilaisuuteen!"
Erään kansainvälisen yliopiston heprean kielen laitoksen johtaja sanoi:
"Hävettää olla heprean laitoksen johtaja, enkä ollut ikinä käynyt -
Raamatun maassa."
Ensimmäisestä testamentista, Vanhasta testamentista -
näemme, että Jumala valitsi kansan.
Hän osoitti tahtonsa.
Hän antoi ohjeensa. Hän ilmestyi yhteisön kautta.
Tuo yhteisö oli olemassa.
Ja tämä voidaan osoittaa historiallisesti paikkansapitäväksi.
Puhumme aikakausien murroksesta.
Satojen vuosien ajan kirjurit olivat kopioineet uskollisesti -
Raamatun tekstejä heprean kielellä omaa kansaansa varten.
Mutta jotakin tapahtui. Tämä oli jotakin liian hyvää -
rajoittuakseen vain juutalaiskansan käyttöön.
Pyhän Hengen voima räjähti, ja kirjurien tilalle tulivat kääntäjät!
Pohjois-Afrikka oli kristitty, ja vainot tulivat.
Raamattu oli käännetty vain koptien kielelle. He säilyivät ainoina hengissä.
Samaa tapahtuu tänäänkin.
Ketkä säilyvät?
Yhteisöt, joilla on omakielinen Raamattu, tulevat selviytymään.
Niin uskon. Siksi meidän on työskenneltävä kovin -
ja varmistettava, että jokaisella yhteisöllä on Jumalan Sana -
omalla kielellään, jotta ne selviytyvät.
Äidinkieleni on gur, jonka rakenne ja syntaksi ovat täysin erilaiset -
verrattuna ranskaan tai englantiin.
Se on myös erilainen verrattuna hepreaan.
Siksi minun on vaikeampaa -
ymmärtää hepreaa ranskan tai englannin välityksellä.
Ymmärrän, että ranskankin ilmaisukeinot ovat rajalliset -
heprean merkitysten välittämisessä.
Kun käännän suoraan hepreasta, -
huomaan, että kulttuurisesti olemme lähellä toisiamme.
Meillä on joitakin yhteisiä kulttuuripiirteitä.
Käännöstyö suoraan hepreasta äidinkielelleni -
on voimallisempaa.
Se on aidompaa kuin kääntäminen ranskan kielen välityksellä.
Ranskankielisestä käännöksestä ei saa täyttä merkityssisältöä.
Se on hankaluutena päivittäisessä työssä.
Haluamme rohkaista kääntäjiä käyttämään alkukielen tekstiä -
käännöstyön pohjana.
Yksi asia, jota pidän tärkeänä tässä koulutusohjelmassa, -
on yleisesti ottaen eräs kääntämiseen liittyvä merkitys.
Koska kieli on kulttuurinen artefakti -
ja se heijastaa kulttuurin syviä piirteitä, -
ihmiset, joiden onnistuu kääntää kielestä toiseen, -
ovat itse asiassa toivon lähettiläitä.
Kääntämisen kautta voimme opettaa yhden kulttuurin edustajille -
toisen kulttuurin luonnetta ja syvää ymmärtämistä.
Se pätee etenkin tärkeimpään kulttuu- riseen artefaktiin, joka meillä on -
ja jonka me olemme tuottaneet täällä Raamatun maassa, -
ja se on Raamattu.
Se on tärkeää myös Rothbergin kansainväliselle koululle, -
koska tämä on erikoisalojamme: -
siltojen rakentaminen yli kulttuuristen kuilujen -
tekstin perusteellisen analyysin kautta.
Siksi Raamatunkääntäjien koti istuu mielestämme luontevasti -
Heprealaisen yliopiston Rothbergin kansainväliseen kouluun.
Ensimmäinen testamentti, jota kutsutaan Vanhaksi testamentiksi, -
puhuu Uudesta testamentista eli toisesta testamentista.
Se antaa sille taustan ja toimii taustana -
sen ymmärtämiselle, mitä on tuleva.
Uusi testamentti on ensimmäisen testamentin täyttymys.
Jotta voi ymmärtää Uutta testamenttia, täytyy ymmärtää Vanha testamenttia.
Ei voi olla Uutta testamenttia ilman Vanhaa.
Käytännön kokemukseni on se, että jos kansalla on jo Uusi testamentti, -
Vanhan testamentin saamisen tarve on alati kasvava, -
koska he kokevat, ettei se ole kokonainen: jotakin puuttuu.
Puhumme siitä, että Jeesus on Messias.
Mistä tämä ajatus tulee, ellei sitten Vanhasta testamentista?
Käsitys Messiaasta jää vajaaksi, -
ellei lue Vanhasta testamentista, että Jumala on luvannut antaa Messiaan, -
joka pelastaa Hänen kansansa.
Sitä tarvitaan, jotta voi ymmärtää, mitä Messias tekee, -
minne Hän tulee ja niin edelleen.
Siksi on hyvin tärkeää -
nähdä ensimmäinen testamentti osana Jumalan Sanaa.
Jumalan Sanaa ei voi jakaa osiin. Se on tärkeää muistaa.
Ei ole olemassa "uutta" ja "vanhaa" Jumalan Sanaa.
Jumalan Sana on Jumalan Sanaa.
Esimerkiksi oma kansani eli lobin kansa -
sai ensimmäisen omakielisen Uuden testamentin vuonna 1965.
Uusi käännös Uudesta testamentista -
julkaistiin vuonna 1985.
Vuodesta 1985 asti yhteisössämme on toiminut raamattukoulu, -
jossa opetuskielenä on oma äidinkielemme.
Mutta koemme, ettei yhteisö ole kyllin vahva, -
sillä rituaaliuhrit ja henkienpalvonta vaikuttavat vahvasti yhteisössämme.
Uusi testamentti yksinään ei riitä.
Jotakin puuttuu silloin kristillisen uskon rakentamisesta.
Vanhan testamentin käännöstyö käynnistyi -
ensimmäisen Mooseksen kirjan käännöksen julkaisemisella.
Myöhemmin valmistuivat Ruutin ja Joonan kirjojen käännökset.
Se muutti kaiken.
Ihmiset kyselevät nyt yhä enemmän -
Vanhan testamentin kirjojen perään.
Sanomme: "Pitää odottaa." - "Kauanko vielä? Odotamme niitä."
Kolmas Mooseksen kirja muuttaa minusta koko katsantokannan.
Kolmas Mooseksen kirja oli hyvin tärkeä yhteisöllemme.
Se muutti kaiken. Ihmiset ymmärsivät selvästi, -
mitä Jeesuksen antama uhri tarkoitti heidän elämässään.
Jos puhutaan vain uhrista ilman asiayhteyttä, sitä ei ymmärretä.
Mutta kun ihmiset saivat lukea kolmannen Mooseksen kirjan, -
he ymmärsivät uhrin merkityksen. Jeesuksen uhri tuli todellisemmaksi.
Vanhan testamentin perusteella tiedämme, -
että rasvan ja veren syöminen kielletään.
Uhrieläin tapetaan ja ihminen voi käyttää eri osat, -
mutta rasva ja veri kuuluvat Jumalalle.
Muinoin tämän yhteisön ajattelun mukaan -
nuo uhrit olivat ruokaa Jumalalle. Ne tarjottiin Jumalalle.
Jos ne siis olivat ruokaa, Jumalan ruokaa olivat rasva ja veri.
Se ei tarkoittanut, että Hän tulisi alas syömään niitä, -
mutta ne olivat Hänen osuutensa, johon kukaan ei saanut koskea.
Kun tutkin asiaa väitöstäni varten, löysin Uudesta testamentista tekstin -
Joh. 6:52―60. Siinä Jeesus sanoo: "ellette syö Ihmisen Pojan lihaa -
ja juo hänen vertaan, teillä ei ole elämää".
Hän sanoi sen monta kertaa. Tuossa samassa raamatunkohdassa -
opetuslapset ja muut kuulijat olivat yllättyneitä.
Heidän oli vaikea hyväksyä, että Jeesus sanoi jotakin sellaista.
He sanoivat: "Tämä on kovaa puhetta. Kuka voi sitä kuunnella?"
Kertomus jatkuu niin, että heistä monet lähtivät Jeesuksen luota, -
koska he tiesivät, mitä tapahtui: -
heillä oli kolmas Mooseksen kirja taustallaan.
Heille oli opetettu, että Jumala oli kieltänyt ankarasti -
syömästä rasvaa ja verta.
Nyt Jeesus sanoi: "ellette syö lihaani ja juo vertani, teillä ei ole elämää".
Nyt Jeesus sanoo: "Minä olen se: minä olin rasva ja veri."
Alusta asti kyse oli siis Jeesuksesta.
Jeesus oli Jumalan ruoka. Jeesus sanoi olevansa elävä leipä.
Asettaessaan ehtoollista Hän mainitsi sen uudelleen.
Jotta me saisimme elämän, meidän täytyy hyväksyä Jumalan ruoka.
Nyt Jumala tarjoaa meille pääsyä Hänen pöytäänsä. Hän kutsuu meitä.
Menneisyydessä ihmiset toivat oman ruokansa. Jumala sanoi: "Ei kiinnosta"
Mutta nyt Jumala kutsuu meitä pöytäänsä -
ja Hän antaa ruokaansa, parhaan ruokansa: lihan ja veren, -
ja se on Jeesus. Hän antoi ainokaisen poikansa.
Suomennos: Marianne Tenetz