KONUNGADÖMETS VIND
- Välkommen till programserien Konungadömets vind.
När Jesus återvänder till Jerusalem som kung, och Hans konungadöme -
kommer, återställer Han allt. Vi får en försmak av det -
där som Hans Ande verkar.
Gud verkar både bland nationer och individer.
Paavo Siirama och hans hustru Liisa har upplevt återställande -
på en personlig nivå.
De är nu inne på sitt 40:e gemensamma år.
De firade det i Jerusalem där de var för att göra Guds verk.
De blev särskilt fästa vid trädgårdsgraven som de ofta besökte.
För Paavo och Liisa var den gemensamma tiden i Jerusalem -
ett under, därför att Paavo på grund av en stroke 15 år tidigare -
blivit arbetsoförmögen och mist förmågan att sköta om sig själv.
Han ansågs vara ett obotligt och hopplöst fall.
Men för Gud är allting möjligt.
Paavos stroke förvandlade familjen Siiramas liv fullständigt år 1998.
Han vårdades först hemma och sedan på anstalt under 13,5 år.
För ett och ett halvt år sedan lovade Jesus en förebedjare -
att Han återställer Paavo.
Vi går ändå först tillbaka till tidpunkten för Paavos stroke.
- Hjärninfarkten inträffade i Italien.
Jag och min hustru var med som övervakare på vår dotters lägerskola.
Vi hade redan sett alla sevärdheter -
och en förmiddag var vi nere vid stranden.
Solen sken mycket het.
Vid lunchtid gick vi in och jag gick och lade mig.
När jag vaknade upp var allt upp och ner.
- Personligheten förändrades. Han ville köpa mig cigarretter -
trots att jag aldrig rökt. Jag kunde inte tro att det var sant.
Han ville inte lämna butiken. På hotellrummet hittade han inte -
paraplyerna som låg på bordet.
När vi skulle köpa något kunde han inte besluta vad han ville ha.
- När vi gick, gick jag rakt in i ett träd för jag kunde inte navigera.
- Symptomen blev allt värre och svårare.
Vi antog att han fått värmeslag och sökte därför inte läkarvård.
- Paavo hade jobbat med mobila nätverk på Nokia under 25 år, -
ända sedan början. Han och familjen förberedde sig för -
ett längre arbetsuppdrag i Kina. Han var specialist på mobila nätverk.
- Efter min stroke återvände jag till jobbet.
Jag försökte! Jag kunde bara inte minnas något -
trots att jag förstod det jag såg.
När jag borde ha kunnat vidareutveckla -
var huvudet alldeles tomt.
Inte en tanke, allt var fullständigt blankt.
- Paavo kände sig inte sjuk trots att han inte kände igen pengar -
eller datorns knappar. Också hans beteende var förvandlat.
Den förut lugna familjefadern tävlade nu i företagets bil -
med andra vilda chaufförer på vägarna.
- Det gick några veckor och så bad en vän mig beskriva vad som hänt -
i Italien och ta med lappen till en läkare.
Paavo gick till en läkare för att få glasögon, han hoppades att han -
på så sätt skulle komma ihåg lösenord och få grepp om arbetet.
När han skulle gå därifrån kom han ihåg lappen i fickan, visade läkaren -
och läkaren insåg att situationen är allvarlig.
Samma dag gjordes magnetröntgen och en stroke konstaterades.
- Läkaren hittade mitt inne i huvudet en slags liten -
förstockning som orsakat celldöd.
Det hade ju inträffat redan en tid sedan, i Italien.
Det syntes på bilden.
- Diagnosen var ett svårt följdtillstånd efter stroke.
Utöver beteendet påverkades språket och minnet.
Barnens ålder och familjens gemensamma historia var borta.
- Läkaren sa att infarkten var liten men precis vid talamus -
och djupt, precis vid nervbanornas korsning -
så att personligheten förändrades.
Man sa att inom fem år -
kan man förvänta sig en större blödning som tar livet av honom.
Läkarna trodde inte att Paavo skulle återhämta sig.
Det trodde inte heller socialsystemet. Tillståndet ansågs bestående.
- Vid tidpunkten för Paavos stroke hade paret redan 26 år bakom sig.
De träffades i Riihimäki där båda studerade.
Liisa hade bett Gud om att få Paavo som make, -
trots att hon i övrigt inte var intresserad av andliga saker.
Paret gifte sig den 30:e december 1972.
Tre år senare flyttade familjen Siirama med sitt första barn till Träskända.
Där utökades antalet barn till fyra.
- Under samma tid flyttade det en annan familj dit.
Vi fick veta att de var troende.
De hälsade på hos oss.
Vi diskuterade allt möjligt.
Vi drack kaffe och talade om ditt och datt.
Liisa sa till mig -
att det var tur att de inte pratade om tro.
Bra, tack! Men så när de var på väg hem började de fråga -
vad vi anser om Gud?
Då hoppade hjärtat upp i halsgropen.
Min bakgrund är nämligen sådan att jag själv kom till tro -
redan under skriftskolan, men det bara lämnade.
Jag har drivits av världens vindar.
Nu var det som om Gud kallade mig på nytt.
- Jag sa genast att jag gått skrift- skolan och tänkte att det är nog.
Ändå fick frågan igång en inre omvälvning.
Paavo sa sig på nytt ta upp Bibelläsning och livet som troende.
För mig var det en stor omvälvning.
Jag undrade var jag hittat den mannen och Gud sa: "Du bad ju själv".
Efter det hade jag ännu mer turbulens inombords.
Min far dog snart efter det här, plötsligt och utan förvarning -
hemma på gården.
Då kom jag in i en personlig kris.
Tänk om jag inte kan dö gammal och på dödsbädden förlåta andra?
Jag upplevde inte mig själv som syndig.
Då började Gud tala till mig.
Tre veckor senare träffade vi igen våra vänner -
och de berättade hur man blir troende.
När vi kom hem sent på kvällen knäböjde vi vid sängen -
och jag överlät också mitt eget liv till Jesus.
Det förändrade hela familjens liv på ett avgörande sätt.
- Paavo och Liisa blev aktiva både inom den egna församlingen -
och bland andra troende. - Vi drog en familjegrupp under fem år.
- Vi gjorde också hembesök.
Först var det inte alls kopplat till församlingen -
utan vi gick själv med några vänner -
och först senare tog församlingen -
steget ut så att vi representerade församlingen.
Vi berättade för människor om Jesus och om frälsningen.
- Liisa tog anställning inom församlingen och blev på grund av -
sin axel sjukpensionär år 1997 från diakontjänsten i Träskända.
Följande år inträffade Paavos stroke och Liisa blev hans egenvårdare.
När Paavo insjuknade var det en mycket tung tid för mig.
Jag kunde inte diskutera situationen med någon.
I viss grad talade jag med barnen, men eftersom Paavo inte kände igen -
tidigare grannar eller vänner i Träskända -
blev han negativ till att bjuda hem någon.
Jag hade bara två vänner som inte gick med på det.
De hälsade på. Alla andra vänner höll sig borta.
Mitt liv blev inskränkt till hemmet.
Vi hade under tio års tid haft husvagn. Nu kunde vi inte köra -
någonstans med den. Paavo kunde inte köra bil.
I början körde han men det utgjorde en risk. Plötsligt kunde han säga -
"var är den?" Han visste inte ens själv vad han sökte.
Läkaren var tvungen att förhindra att han kör.
Innan han blev sjuk hade vi satt bostaden till försäljning -
och när vi kom från Italien var den såld.
Vi flyttade till Helsingfors och jag fick ensam packa ner allt.
Paavos insats var liten, han kunde inte koncentrera sig.
Han flyttade skruvar från en låda till en annan.
Det var många tårar och mycket smärta. Mycket oro.
När skulle den nya, större hjärnblödningen inträffa?
- Utvärtes såg Paavo inte sjuk ut och kunde i andras ögon se ut att må bra.
Hemma kunde han inte fixa någonting eller gå till butiken -
ens med en färdig inköpslista.
- Paavos beteende var så avvikande.
Inför andra kunde han spela att han inte har något problem.
Han kunde antyda att det bara är jag som ser sjukdomen.
Han förnekade kraftigt sin sjukdom.
Jag fungerade som kommunal egenvårdare -
och jag ansågs inte behöva några lediga dagar -
eftersom Paavo klarar sig så bra. Han satt ju inte i rullstol.
Han gick mot vänster och lutade sig hela tiden mot mig.
Han såg inte allt som fanns till vänster.
Han gick mot rött i trafiken och sa att bilarna har ju bromsar.
Det var mycket... På internet spelade han -
med pengar och pantade silver för att få pengar.
Han skulle sända pengar utomlands för att erhålla stora vinster.
Han förstod inte att det var lurendrejeri.
Till mig förhöll han sig så att han öppet kunde flörta med andra -
men mot mig visade han inga känslor.
Jag var tvungen att be honom om kramar -
och när han höll mig kände han ingenting.
Efter att ha kramats ångrade jag att jag bett om det.
Ibland kände jag att nu orkar jag inte mer.
Då grät jag inför Gud och ropade till Honom: "Varför?!"
"Gör något, ta Paavo härifrån eller bota honom, -
men låt inte smärtan fortsätta."
- Efter att ha vårdat Paavo hemma i åtta år blev Liisa utbränd.
- Läkaren sa åt mig att sluta eller dö.
Jag var då fullständigt slut både själsligt och kroppsligt.
Jag sa att ingen kan ge upp att vårda sin make.
Läkaren sa att han kan. Han ordnade en plats åt Paavo -
på ett vårdhem där man har vård 24 timmar i dygnet.
- Tiden på vårdhemmet var tung.
Där fanns så många människor -
som inte klarade av att diskutera något och man fick ingen kontakt.
Jag satt ensam på mitt rum.
Jag hade min dator där, såg på den och tittade på TV.
- På vårdhemmet började Paavo uppvisa tecken på återhämtning.
Han började jogga och kunde två år senare flytta till en seniorbostad.
Det verkliga genombrottet i helandet kom 2,5 år efter det, -
i december 2011.
- I december 2011 -
var det vår 39:e bröllopsdag, den 30:e december.
Varje årsdag, liksom under året, försökte jag ordna med olika -
trevliga aktiviteter tillsammans.
Vi höll hela tiden kontakten, mest jag för han brydde sig inte om det.
Han kom ändå alltid med. Vi gick till operan och hade reserverat -
kaffe med konjak åt Paavo och delikata bakelser.
Vi satt på operan och njöt av kvällen.
Vanligtvis tog han mig hem efteråt eftersom han hade färdtjänst.
Om det finns beslut ända till år 2032, tillståndet ansågs vara bestående.
Den kvällen kom han in med mig.
I motsats till allt jag förväntat mig kramade han om mig -
riktigt med känsla. Dessutom kysste han mig.
Jag var alldeles konfys. Sådant hade inte hänt på 13,5 år!
Den kvällen for han ingenstans utan stannade hemma med mig.
- Jag fick bara en känsla av att jag inte vill fara härifrån.
Jag ville krama om henne.
Det var på något sätt en så underbar känsla.
Gud hade gjort något i mig.
HAN ÄR INTE HÄR - HAN ÄR UPPSTÅNDEN
- Enligt läkarna var det omöjligt att Paavo skulle bli återställd.
Men för Gud är allting möjligt.
Före förvandlingen hade Gud talat till en vän som troget bad för dem.
Han hade berättat om Sin plan och bett henne be för Paavo.
- Före den bröllopsdagen hade Gud gett min vän -
budskapet att be för Paavo, Gud skulle återställa honom.
Vi visste inte om det, men efter årsskiftet träffade jag min vän -
och frågade hur hon har det. Hon såg på mig och frågade hur jag har det?
Hur så, tänkte jag.
Samtidigt började tårarna rinna och jag började skratta.
Jag berättade om vad som hänt. Också hon började gråta, -
vi kramade om varandra och det var ett underbart tillfälle -
där hon fått ett ord från Gud och nu såg vi det uppfyllas på bröllopsdagen.
- Gud återställde Paavos personlighet och hans förmåga till självkontroll.
Därtill fick han en ny känslighet.
- Sedan under våren kom han allt oftare -
med spårvagn från seniorbostaden och stannade ofta över natten.
I maj sa han upp sin seniorbostad och flyttade hem.
- Det var härligt att komma hem till Liisa.
- Jag hoppas att människor som befinner sig i liknande situationer -
ska få hopp och uppmuntran.
Gud har all makt och Han förmår.
- Paavo och Liisa har varit ihop under 40 år och lever nu ett jubelår.
Bara ett år efter bröllopsdagen då Paavo blev återställd -
kom de till Jerusalem för att fira sin 40:e bröllopsdag -
vid årsskiftet 2013. De återvände samma sommar på uppdrag av Gud.
- Det är utsökt och fint att få leva ett nytt liv.
Jag skulle inte byta ut det mot någonting.
Jag får vara tillsammans med Liisa.
Och att komma hit till Israel -
har skett under Guds ledning. Så är det.
Det kan inte komma från någon annan än från Gud.
- Gud gör nytt i Paavos och Liisas liv.
- Jesajas bok, kapitel 48, slutet på vers 6:
"Från och med nu låter jag dig höra om nya ting, -
om fördolda ting som du inte vetat om."
Det ordet fick jag till mig den 20:e januari här i Israel.
Jag tror Gud i och med detta håller på att visa oss nya, förut fördolda ting.
- Den svåra processen känns inte längre onödig.
- Jag har varit en stolt människa och Gud fick tvinga mig ner på knä.
Jag har gått i en Guds skola som jag behövt gå.
Det har varit tungt och omfattat många tårar, mycket bön -
och att vara ensam inför Gud.
På det stora hela, när jag nu ser bakåt -
när livet ler, är ljust och lyckligt, -
och vi njuter av vårt fyrtionde år, -
känner jag att det var värt det.
Ett mycket viktigt Bibelord är Rom 8:28.
"Vi vet att för dem som älskar Gud samverkar allt till det bästa, -
för dem som är kallade efter hans beslut."
- Det finns ett Bibelord som alltid talat till mig.
Det är Johannes uppenbarelse, kapitel 3, vers 20.
" Se, jag står vid dörren och klappar på. Om någon hör min röst -
och öppnar dörren, skall jag gå in till honom och hålla måltid med honom -
och han med mig."
- Gud har räddat mig.
Det är visst och säkert.
Det är så sant.
Gud sände Sin Son Jesus för att försona också alla mina -
missgärningar som jag begått i mitt liv.
Jag får vara Hans barn.
- I november 2013, 15 år efter hjärninfarkten, -
genomgick Paavo en grundlig läkarundersökning.
Efter undersökningen konstaterades han vara fullständigt frisk.
Det som Guds Ande kan göra i en individs liv -
kan Han också göra i hela folk.
Också många folk verkar ha drabbats av någon form av stroke -
och mist sin sanna identitet.
Guds Ande vill återställa också dem.
Han vill befria dem till det de är kallade till i relation till Israel.
Vi ber ännu tillsammans.
Tack Fader för Din oerhörda förmåga att återställa allt.
Tack för dessa smakprov.
Fader, bota Finland och återställ det -
till det som det är kallat till vid Israels sida. I Jesu namn, amen.
Programserien produceras i Israel med stöd av donationer.
Om du vill stöda programserien kan du betala en valfri summa till konto -
Nordea, PlusGiro: Korsets stöd r.f. nr. 97572-2 (Sverige)
I Finland, använd kontot ovan -
eller ring 0600-10077. Samtalet kostar ca 10 euro.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle Himlen TV7