Eräs pastori kertoi uskollisista seurakuntalaisistaan.
Sieltä nousi esiin pariskunta, joka tänään pääsi tulemaan vieraaksemme.
Lämpimästi tervetuloa Kulmakivi-ohjelmaan, -
Marja ja Markku Lehmuskoski. - Kiitoksia.
Ja Uuraisilta olette? - Kyllä.
Tervetuloa tänne Jyväskylään päin. - Kiitos.
Kertokaa alkuun jotain perheestänne.
Keitä perheeseenne kuuluu, ja missä vaikutatte kumpikin?
Vaikutetaan siellä Uuraisilla.
Perheeseemme kuuluu kaksi jo aikuista lasta, -
jotka asuvat omillaan.
Ja siellä me Uuraisilla elellään ja ollaan.
Olemme melkein täyseläkeläisiä.
Marja käy vielä vähän jonkin verran lastenhoidossa, -
mutta muuten ollaan eläkeläispari. - Joo.
Muutimme vajaa 30 vuotta sitten Jyväskylästä -
työpaikkojen vierestä sinne maalle. Ollaan sieltä kotoisin.
Siellä asui meidän vanhemmat ja lähiturvaverkosto, -
kun lasten koulunkäynti oli ajankohtaista.
Meillä on ne 2 aikuista lasta ja meillä oli kissa 15 vuotta -
ja kodinvaihtajakoira, josta meillä oli paljon iloa.
Mutta nyt me katsellaan vaan luontoa -
ja lintulautojen vilkasta elämää.
Uurainen on pieni kunta, -
mutta hyvin vireä, lapsilähtöinen ja lapsivoittoinen.
Siellä on nuoria perheitä paljon.
Koulut on täynnä lapsia. Siellä on kolme koulua.
Jyväskylä on sen verran lähellä, että se lisää sitä aktiivisuutta.
Paljon rakennetaan. - Joo.
Vireä paikkakunta. - Vireä 3500:n ihmisen kunta.
Kertokaa vielä, -
että miten teidän uskon tie alkoi?
Miten uskon liekki syttyi teihin, -
ja miten olette löytäneet seurakuntaan?
Olen syntynyt kotiin, -
jossa vanhempani uskoivat Jumalaan, Jeesukseen.
Ja olen ihan pienestä tytöstä saakka kuullut paljon Raamatusta, -
paljon hengellisiä lauluja.
Isäni ja äitini olivat seurakuntaan sitoutuneita ihmisiä.
Heidän rakkautensa Jumalaa kohtaan -
osoittautui niin, että he palvelivat. He olivat talkoissa.
He leipoivat, rakensivat, korjasivat -
ja tekivät käsillään paljon rakkauden tekoja.
Kuten sanoin, olen aina kuullut Jumalasta ja Jeesuksesta.
Olen ollut pyhäkoulussa.
Joskus nuoruusiän kynnyksellä, kun lapsen ajattelu muuttuu -
konkreettisesta käsitteellisempään suuntaan -
ja omat arvovalinnat tulevat ajankohtaisiksi, -
niin 13-vuotiaana se tuli minulle tärkeäksi, -
että olenko samaa mieltä vanhempieni uskon kanssa.
Halusin sanoa Jeesukselle, että "Jeesus, tule mun sydämeen".
Rukoilin sitä isäni ja äitini kanssa yhdessä.
Siinä ei tapahtunut sen kummempaa. Se oli vakaa oma päätös.
En tuntenut, kuullut, tai nähnyt mitään, -
mutta siitä lähtien olen halunnut kulkea sitä tietä.
Uudelleen olen sanonut, "Herra, haluan olla Sun opetuslapsi".
Tämä on minun lähtökohta. - Mites Markulla?
Tulen hyvin erilaisesta taustasta sillä tavalla, -
että lapsuuskotini oli tämmöinen perikunta, -
johon kuului isäni ja äitini, -
ja sitten siinä oli myös isän pari sisarusta mukana.
Niin kuin ymmärtää saattaa, niin se oli ristiriitainen monella lailla.
Kyllä ne yrittivät tosissaan, mutta sitten vanhat ristiriidat, -
asiat, joita en tunne, enkä kaikkia tiedäkään, vaikutti siinä.
Uskonnolliselta kannalta oltiin sellainen perusluterilainen.
Kirkkoa kunnioitettiin, muttei siellä juuri koskaan käyty.
Aikanaan rippikoulussa kyllä oli sitä opetusta, -
enkä ollenkaan moiti rippikoulua. Mutta ei varmaan ollut aikani.
Ei se sisäisesti koskettanut millään lailla.
Sain kyllä tietoa, että Jeesus on elänyt, kuollut ja noussut ylös.
Mutta se ei siinä vaiheessa oikeastaan -
sisäisesti koskettanut ollenkaan.
Jotenkin tuntui, että muut asiat oli enemmän pinnalla.
Sitten 1970-luvun puolivälimaissa, kun olin armeijassa, -
ajoittain alkoi olla sellaista kiinnostusta ja -
jälkeenpäin ajatellen ehkä kutsuakin näitten hengellisten asioitten äärelle.
Ja sitten sen etsikkoajan jälkeen v. 1978 keväällä, -
koin sitten uudestisyntymän.
Tietynlaisten ystävyyssuhteiden kautta -
ajauduin helluntaiseurakunnan piiriin.
Siellä oli mahdollisuus tehdä se ratkaisu.
Se oli kyllä tosi iso muutos elämässä.
Monet arvot muuttuivat, ja semmoinen rauha ja selkeys tuli elämään.
Ei ollut epäilyjä ja kyselyä, mitä aikaisemmin oli ollut.
Seurakuntaan oli helppo mennä, kun siellä oli tuttavia.
Oikeastaan kaikki sosiaaliset suhteet jo ennen sitä -
oli siellä seurakunnassa olevien saman ikäisten kanssa.
Siitä kehkeytyi hyvä turvaverkko.
Siitä kehkeytyi turvaverkko, ja se toi elämään hirvittävästi täytettä.
Tuliko Marja samaan seurakuntaan samoihin aikoihin, vai?
Olin siellä jo aikaisemmin.
Kuten tyttäremme Anna sanoi myöhemmin, -
olimme niin tosissamme näiden uskonasioiden kanssa.
Olimme tosissamme ja Markun uskoontulo on aika voimakas, -
se oli hyvin nähtävissä.
Pikkuhiljaa se tuttavuus syveni, se ystävyys, muutamassa vuodessa.
Minä tunsi veljesi paremmin.
Sinä kävit raamattukoulun ja minä menin sinne seuraavana vuonna.
Se siirto jotenkin yhdisti meitä. Oli sitä yhteistä.
Ja sitten yhteistä on löytynyt enemmän ja enemmän.
Edelleen. - Edelleen.
Jumalan johdatukset ovat mittatilaustöitä -
ihmeellisesti itse kenellekin.
Sielunhoito on teidän sydäntä lähellä.
Kertokaa, kuinka se on tullut läheiseksi?
Minä olen aina ollut ihmisestä kiinnostunut.
Olen ollut ihmisammatissa.
Jotenkin se fyysinen, psyykkinen, sosiaalinen kokonaisuus -
ja ihmisen toiminta rakenteissa ja käyttäytymisessä on kiinnostanut.
Sen pohjalta pohdin, että mitä se sielunhoito on.
Mitä tapahtuu, kun sielua hoidetaan? Siitä olin kiinnostunut kovin.
Ajattelen, että ihmisen kokonaisuus on se, johon kuuluu myös se sielunhoito.
Jonkun verran olen päässyt sitä opiskelemaan -
ja kirjallisuutta lukemaan.
Se on ollut minulle tosi tärkeä asia.
Elämässä tulee kuitenkin yhtä ja toista vastoinkäymistä, -
surua, menetyksiä ja muita.
Olen kokenut arvokkaaksi sen, että olen saanut sielunhoitoa.
Käytännössä se on sitä, että olen voinut puhua -
minua painaneista asioista luotettavien ihmisten kanssa -
ja tuoda niitä Jumalalle rukouksessa, ja olen saanut apua.
Toinen näkökulma, miksi sielunhoito on tärkeää, -
on se, kun me olemme avioparityössä törmänneet siihen, -
että elämässä on monenlaista mutkaa -
ja se on avioparityöhön limittynyt konkreettisesti.
Siellä olen nähnyt, mitä sielunhoito voi ihmiselle tehdä, -
mitä hyvää se voi antaa. - Joo.
Ja miten iso voimavara ja mahdollisuus se on ihmisille, -
kun voimme toistemme sielua hoitaa, -
tai ollaan hoidettavana myös ammattilaisten kanssa.
Se on suunnaton Jumalan lahja, että voimme auttaa ja tukea toisiamme.
Onko kuuntelu ja lohdutus -
sielunhoidossa keskeisiä juttuja?
Ajattelen ja koen, että yksi tehtäväni on olla vierellä ja kuunnella, -
olla ns. säiliö ja ottaa vastaan lähimmäisen huolta ja tuskaa, -
ja sitten jotenkin yhdessä jäsentää sitä, että päästään arjessa eteenpäin.
Sitä olet kokenut itse ja osaat sitä antaa.
Mitä Markulle tulee vielä mieleen?
Olen ajatellut, että minulla kiinnostus sielunhoitoa kohtaan -
on syntynyt jo idussaan hyvin varhaisessa vaiheessa.
Ehkä johtuen siitä, että kotiolot oli ristiriitaisia, kuten mainitsin.
Jotenkin se ajoi.
Se oli ehkä jollakin tavalla lohdutusta tuottavaa -
yrittää ymmärtää, miksi ihmiset käyttäytyvät niin kuin käyttäytyvät.
Se ei ollut hirveän tietoista mutta jo varsin nuorena -
olen lukenut Turnierin sielunhoitoa koskevia kirjoja.
En niistä paljon ymmärtänyt, -
mutta jotenkin ne tuotti jotain turvallisuuden tunnetta.
Ehkä avioparityön kautta, kuten Marja tuossa sanoi, -
se sielunhoito on noussut aika keskeiseksi asiaksi -
ja se kiinnostus jopa siinä määrin, että sitä jo opiskelinkin.
Olet sielunhoitoterapeutiksi opiskellut?
Vuonna 2014 lähdin Perheniemeen opiskelemaan -
ja kävin sen koulutuksen.
Oliko antoisa koulutus? - Kyllä se oli.
Tietysti omalle sielulle ehkä kaikkein antoisin. - Niin.
Kun saa itse, niin sitten on valmiimpi ja mahdollinen auttamaan muita.
Elämässä tuli muutaman vuoden päästä asioita, -
jossa se oli tarpeen oman perheen piirissä. - Joo.
Usein se alkaa läheltä, ja sitten laajenee se rengas.
Sielunhoidon teemalauseesi, Markku, on ollut 'Kätketyn kaivon äärellä'.
Kerro, mitä se pitää sisällään?
Se ajatushan tulee tästä kirjasta Pikku Prinssi.
Ranskalainen kirjailija on tämän kirjan kirjoittanut.
Tämä on mielestäni hyvin sielunhoidollinen kirja -
hyvin monella tavalla ja monessa kohdassa.
Siellä puhutaan ystävän saamisesta.
Ketun kanssa tämä Pikku Prinssi hieroo ystävyyttä.
Sitten siellä on monenlaisia asioita, -
missä asioita katsotaan eri suunnasta, mitä ihmiset yleensä katsoo.
Siinä tulee se, -
kun tämä lentäjä on Saharan autiomaassa tehnyt pakkolaskun, -
ja kun hän on viimeisen vesitilkkansa juonut, -
että tämä Pikku Prinssi tahtoo lähteä etsimään kaivoa, -
mikä Saharan erämaassa tuntuu ihmeelliseltä asialta.
Mutta kun he lähtevät, he löytävät sen kaivon jossakin vaiheessa.
Pikku Prinssi sanoo siellä, että erämaan tekee kauniiksi se, -
että sinne on kätketty kaivo.
Ajattelen, että sielunhoidossa tullaan lähelle sitä, -
että elämässä voi olla erämaakokemuksia, -
mutta kun uskallamme yhdessä lähteä niitä kohtaamaan, -
niin jossakin vaiheessa sitten se kaivo löytyy.
Joo, aika ihanaa, että löytyy joku, joka taluttaa sinne kaivon äärelle.
Semmoista varmaan ihmiset kaipaa. - Jees ja joo. Kaivataan.
Siinä on auttajakin mahdollisesti -
samalla lailla kysymyksiä kysymässä kuin se autettavakin.
Mutta se yhteinen matka on tärkeä. - Joo, aivan.
Tuleeko Marjalle vielä tuohon jotain lisättävää mieleen.
Hyvin samansuuntaista. En osaa sitä noin sanoittaa, -
mutta sitähän se on, että ihmisten erilaisten haasteiden, kysymysten -
ja elämän kovettamien päivien keskellä -
on arvokasta, jos voimme tuoda elämän vettä ja tuoreutta -
karun arjen keskelle Jumalan armosta.
Joo. Siellä sielunhoidossa varmaan rukoillaan usein.
Eli rukous on upea osatekijä.
Kyllähän rukous on merkittävä osa sielunhoitoa. - Siihen on lupa.
Siihen on lupa. Rukoillaan niitten asioiden puolesta, -
mitkä siinä keskustelussa ovat nousseet esille.
Voidaan rukoilla, ja paljon rukoillaankin, apua ja johdatusta -
kun emme tiedä, minne pitäisi mennä tai minne olisi hyvä mennä.
Jumala antaa askelmerkit, joita pitkin jatkaa. - Yleensä näin käy.
Äsken puhuin ihmisen kokonaisuudesta, niin ajattelin, -
että sielunhoito on valtava voima- vara rukoukseen yhdistettynä.
Jumalan väliintulo on se ylivoimainen aarre.
Voimme hoitaa ihmistä monin tavoin, mutta Jumalan avulla hänen sieluaan.
Jumala lopulta tekee sen hoidon. - Kyllä.
Ihminen on kätenä, jalkana, korvana ja suuna, -
mutta ihmeellisesti tapahtuu.
Marja ja Markku, -
ohjelma-aikamme alkaa tällä kertaa olla päätöksessään.
Jatkamme tästä seuraavassa jaksossa lisää.
Kiitos, että olette jakaneet meille koskettavia asioita elämästänne.
Oli hyvä hetki, kiitos. - Kiitos. - Kiitoksia.
Ja kiitos sinulle läsnäolostasi tässä hetkessä.
Sinun sydämen ajatukset ja liikkeet ovat myös Jumalalle tärkeitä.
Nähdään. Hei.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist
Sinä myös löysit lämpimän tulen lähelle. Löysit TV7:n äärelle.
Jotta TV7 pysyisi palavana, se tarvitsee tukeasi.
Voit soittaa sen numeroon 0600-10177
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Tai voit lähettää tukesi tilille -
käyttämällä ruudussa näkyvää viitenumeroa.
Saajana on Ristin Tuki ry.
Lämmin kiitos, että olet mukana. Nähdään, hei.