Tervetuloa Kulmakivelle.
Kulmakivi-ohjelmassa keskustellaan Jumalan ihmeistä.
Olen Nanku Anttila. Tällä kertaa ollaan Jämsässä -
Anneli ja Keijo Baltzarin luona. Tervetuloa Anneli ja Keijo. - Kiitos.
Olette isovanhempia, vanhempia ja puolisoja.
Olette kiertäneet maapalloa.
Olette kokeneet paljon erilaisia seikkailuja.
Kertokaa omin sanoin, keitä te olette.
Olen Keijo ja kotoisin Jyväskylästä.
Siellä olen kasvanut lapsuuteni.
Sitten eri puolella Suomea asunut aikuisiällä.
Nyt olemme täällä Jämsässä, mutta viimeiset 12 v. asuttu Lahdessa.
Ja Anneli?
Olen Anneli ja olen täältä Jämsästä kotoisin.
Nyt viime syksynä ollaan tultu tänne Jämsään.
Ja katsotaan mitä tulevaisuus tuo.
Teillä on historiaa jonkin verran jo keskenään.
Olette olleet yli 30 vuotta naimisissa? - 33 vuotta.
Kertokaa vähän teidän yhteisestä elämästä?
Mistä se on lähtenyt 33 vuotta sitten, -
tai ehkä jo vähän ennenkin?
Jyväskylässä on tavattu ensimmäisen kerran, -
ja sieltä on lähtenyt tämä yhteinen taival menee eteenpäin.
Muistaakos Anneli sitä aikaa?
Joo, kutakuinkin.
Sanotaan, että se muutos tuli meidän elämään sitten -
-87 vai -88, kun tavattiin.
-89 sitten tulin uskoon.
Mä tulin ensin, ja kävin kasteella.
Ja oikeastaan uskoontulon kipinä alkoi lasten leiriltä, -
josta olen kiitollinen Ritva Jokiselle.
Jämsän helluntaisrk järjesti Luomen koululla lasten leiriä, -
jonne Ritva Jokinen maksoi minut ja minun serkkutytön.
Ja se kipinä lähti sieltä.
Oletteko te uskovasta kodista lähtöisin, -
vai onko uskonasiat tulleet vasta silloin -89 v. -
sen sinun uskoontulon jälkeen?
Olen uskonnollisesta kodista, mutta selkeätä uskovaista kotia ei ollut.
Mutta meillä pidetään hyvin arvossa, kunnioitetaan Jumalaa -
ja iltarukoukset opetetaan, vaikkei vanhemmat uskoisi.
Olen yksinhuoltajaäidin tytär.
Mulla on kasvattiveli ja -sisko, jotka kuuluu mun perheeseen.
Mites Keijo?
Kuten Anneli sanoi, romanit on uskonnollisia.
Uskonasiat on aina niin kuin läsnä romanikodissa.
Kyllä munkin lapsuudessa. Muistan, että 10-vuotiaasta asti, -
meillä kasvattiperheessä, -
setä kasvatti meitä, niin siellä oli tilaisuuksia aina kotona.
Edesmennyt Eriksonin Juhani, vapaakirkollinen, -
toi meille evankeliumia Ruokkeelle pikku mökkiin.
Muistan niitä tilaisuuksia.
Joskus tilaisuuksissa oli niin paljon ihmisiä, -
että lapset joutuivat pöydän alle kuuntelemaan.
Teillä on kuitenkin sellainen...
Tai sulla ja sun sisaruksilla on ollut aika traaginenkin lapsuus.
Meillä isä menehtyi, kun olin 10-vuotias eli -78 vuonna.
Siitä sitten saimme kyllä hyvän sijaiskodin.
Setäni ja hänen puolisonsa kasvatti meidät aikuisiksi asti.
Ja kouluttivat meidät.
Sieltä jokainen sisaruksista lähti omaa elämää rakentamaan.
Minkälainen asia oli sulle se, kun Anneli tuli uskoon?
Millä tavalla reagoit siihen? - No positiivisesti tietenkin.
Kuten sanoin, niin ne uskonasiat on ollut aina meillä lähellä.
Se ei ole mikään yllätys. Se on hieno asia, että joku tulee uskoon.
Se vaikutti minunkin parhaaksi, -
että minäkin tulin sitten jossain vaiheessa.
Ihan tein henkilökohtaisen ratkaisun Jeesuksen puoleen.
Teillä on nyt yhteistä elämää ja uskonelämää aika paljon takana.
Mahtuu erilaisia seikkailuja, muun muassa lähetystyötä.
Mistä se on lähtenyt silloin aikoinaan? Miten se on elämäänne tullut?
Syyllinen meidän lähetystyöhön lähtemiseen on Veikko Hekkala, -
joka Ukrainassa puolisonsa kanssa tekee romanien parissa työtä.
Veikko vei meidät ekan kerran Valko-Venäjälle asti täältä.
Siitä se sitten lähti. Sitten tuli Tšernobylin lasten leirit, -
jotka järjestettiin Suomessa 5-6 vuoden ajan.
Mikä Tšernobylin lasten leiri?
Kun oli tää Tšernobylin onnettomuus, -
niin onnettomuusalueen lapsia Ukrainasta ja Valko-Venäjältä -
tuotiin tänne lasten leireille. Ne oli suunnilleen 2 viikkoa täällä.
Paikalliset työntekijät toivat heidät, ja me otettiin Toivakassa vastaan.
Kun linja-autollinen lapsia saapui, niin työnnettiin ne rantasaunaan.
Naiset olivat heitä vastaanottamassa, -
pesivät sienien kanssa heitä, niistivät nenät -
ja lähettivät yläkertaan. Me ruokittiin ne.
Sitten he nukkuivat seuraavan päivän. Leirit olivat hyviä.
Leirit toimivat täysin vapaaehtoistyönä.
Hyvin oli Keski-Suomen kaupat mukana, -
että mahdollistivat eväspuolen.
Vapaaehtoistyöntekijöitä, leiriohjaajia oli aina kymmenkunta.
Kierrettiin seurakuntia pitämässä tilaisuuksia.
Kerättiin näin varoja työlle, joka on nyt 'yhdelle vähimmistä' -työtä, -
eli Itä-Euroopassa tehtävää romanityötä.
Hienoa on, että nämä lapset tuli ihan aidosti uskoon.
Kun tuli alttarikutsu, niin lavalla olleet tulivat alttarille -
ja halusivat antaa elämänsä Jeesukselle. Heitä tuli sitten uskoon.
Kun heitä lähetettiin takaisin Valko-Venäjälle, -
niin heistä tuli parhaita evankelistoja perheille.
He evankelioivat perheitään.
Työ jatkuu Valko-Venäjän puolella näitten jo aikuisten toimesta.
Vautsi. Anneli on ollut mukana myös alusta lähtien. - Joo.
Oikeastaan Hekkalan Veikko kysyi Keijolta, -
että pitäis saada keittiöön väkeä.
Ja Keijo minulta kysymättä lupasi minut sinne keittiölle.
Otit tehtävän vastaan? - Otin.
Kyllä siinä ainakin 8 vuotta meni.
Te olette reissanneet Valko-Venäjällä ja Latviassa, oliko näin?
Ja siinä välissä missä kaikkialla muualla?
Me ollaan oltu Ukrainassa, Valko-Venäjällä, -
sitten Liettuassa ollaan oltu ja Latviassa ja Eestissä, Virossa.
Mutta viimeiset 10 vuotta ollaan tehty tiiviisti -
erikokoisten ryhmien kanssa aktiotyötä Latviaan.
Sinua pyydettiin sinne keittiöhommiin.
Sä teit sitä jonkun aikaa, -
mutta onko se naisten tehtävä olla siellä ruokkimassa, -
vai miten koet naisen aseman näissä?
Oikeastaan se ruokkiminen on siinä tärkeätä, -
mutta sitten myös se lasten kohtaaminen.
Jos me ajatellaan matkoja, mitä me tehdään Latviaan perheisiin, -
niin myös siellä kohdata niitä naisia.
Ja sitten sitä, mitä naiset voisi tehdä seurakunnassa.
Minkälainen tie se on ollut?
Onko naiset otettu helposti vastaan?
Olen kokenut, että hyvin. Mutta hyvin arkoja siellä on naiset.
Mutta kyllä ne rohkeasti on tänä päivänä -
löytänyt jokainen oman paikkansa ja sen, että mäkin voin tehdä.
Ei se ole vaan sitä keittiössä olemista.
Paljon on esirukousta ja kädentaitoa.
Meillä yks kesä oli sillä lailla, että me kierrettiin koteja.
Meillä oli ompelukoneita mukana ja kaikkia ompelumateriaaleja, -
niin me pidettiin ex tempore ompelukurssi.
Ihan semmoisia tyynyliinaa, pikku essua.
Se oli tosi mielenkiintoinen.
Naiset tykkäs siitä ja haluaa oppia, -
että ne pystyy käsillänsä tekemään jotain.
Jumala on varmaan tehnyt paljon näiden reissujen aikana.
Onko jotain esimerkkejä?
Jumala on tehnyt ja johdattanut eritavoilla näissä kaikissa tilanteissa.
Ellei Jumala edeltä käsin olisi valmistanut tekoja siellä, -
niin meidät teot olisivat siellä ihan turhia.
Jumalalla on ollut varaa lähettää -
yhden ihmisen sielun pelastumisen takia meidät Latviaan, -
että henkilö saisi kokea pelastuksen.
Voisin lyhyesti kertoa tämän mielenkiintoisen tapauksen.
Eräs nainen sairasti parantumatonta syöpää, -
hänelle oli annettu kuukausi elinaikaa.
Me käytiin tuossa kodissa.
Mehän tehdään siellä kaupungeissa kotilähetystyötä.
Eli menemme tuntemattomiin koteihin, koputellaan oveen ja mennään sisälle.
Tunsimme perheen. Menimme uudelleen siihen kotiin -
ja hän sanoi, että hänellä on parantumaton syöpä.
Meille kaikille tuli hätä, että mitenkä tämän naisen sielun laita sitten on.
Kun siellä on -
sekä hyvä että huono ongelma, että he kaikki uskovat Jumalaan.
Mutta harva tietää tien Jumalan luokse.
Tämä nainen keskustelussa totesi, että hän uskoo Jumalaan.
Koin, että nainen ei ole uudelleen syntynyt kuitenkaan.
Miten, mitä ihmettä teen.
Jumala antoi siihen viisauden ja ymmärryksen.
Kuulin, kun Jumala sanoi: 'Kysy, tiedätkö tien Jumalan luokse?'
Kysyin tämän kysymyksen. Nainen vastasi, että en tiedä.
Puhuin Johanneksen evankeliumista: 'Olen tie, totuus ja elämä. -
Ei kukaan tule Isän tykö muutoin kuin minun kautta.'
Tästä avautui lyhyt evankeliointi -
ja tämä nainen antoi elämänsä Jeesukselle.
Noin kuukausi sitten, kun olimme matkalla Suomeen, -
niin saimme puhelun tämän naisen siirtymisestä tästä ajasta pois.
Että tämmöinen mielenkiitoinen, koskettava tarina.
Mutta, että miten Jumala valmistaa asioita etukäteen.
Mites Anneli, onko sulla mielessä jotain, -
mitä erikoista on teidän matkoilla tapahtunut?
Jos jossain perheessä on joku vaikea tilanne, -
niin itsellä tulee ensin sellainen avuton olo.
Mutta se, mikä rohkaisee, on Raamatun Filippiläiskirje 4:13:
'Kaikki minä voin hänessä, joka minua vahvistaa.'
Aina, kun tulee vaikea tilanne eteen, -
niin rupean mielessäni sitä sanaa niin kuin hokemaan.
Aina ne tilanteet sitten niin kuin raukeaa.
Helpottuu se, avaa keskustelut.
Vaikka tuntuu alussa, että ei ole mistä tarttua nyt kiinni.
Miten päästä eteenpäin, jos on semmoinen konflikti tilanne.
Vautsi. Varmasti on paljon tilanteita sitten sen avulla mennytkin.
On. Joskus, kun ollaan aktioon lähdössä ja tuntuu, -
että kun kaikki maksaa kuitenkin, vaikka Jumalan Sana on ilmaista, -
mutta sen vieminen maksaa.
Yksi kerta oli semmoinen tilanne, -
että mielessäni laskin kustannuksia taloudellisesti, -
että paljon me tarvittaisi, että me pärjättäisi kuukausi siellä.
Jumalan eteen vein tätä asiaa, -
300 euroa pitäisi vielä jostain tulla.
Mentiin aamukokouksiin Lahdessa.
Ja tuota... Yks sisar tulee, -
kun meidät siunattiin siellä sille aktiomatkalle.
Siunaamisen jälkeen, kun kokoukset loppui, niin se tuli, -
ja toivotteli matkaan siunausta, ojensi kätensä ja kirjekuoren.
Olin aika hämilläni, mitä tämä on?
Mutta kun kotia menin ja avasin kuoren, -
niin siellä oli se 300 euroa.
Kyllä Jumala on pitänyt huolen. Kaikki tarvittava on aina tullut.
Te itse kokoatte ryhmän, vai onko teillä joku järjestö takana tai?
Me kootaan ryhmiä, mutta tämä on yhteistyötä Fidan kanssa.
Fidassa on yhdelle vähimmistä -työ, Itä-Euroopan romanilähetystyötä.
Kotiseurakuntamme ovat lähettämässä matkalle ja ovat työn takana.
Myös Elämän ja Valo -romanijärjestö, -
joka on Suomessa jo perustettu 1964, ja jossa olen työntekijänä, -
on omalla tavallaan siinä mukana.
Eli pieni palapeli. - Tää on pieni palapeli, joo.
Vähän mainitsit jo tuosta Elämä ja Valo -toiminnasta, -
niin mitä teet siellä?
Olen Elämä ja Valo ry:ssä tapahtumakoordinaattori.
Järjestän tilaisuuksia, perhetyöviikkoja, -
kotilähetysviikkoja -nimellä ehkä paremmin tunnetaan.
Perhetyöviikkoja ja seurakuntatapahtumia, -
ja leirejä suunnitellaan yhdessä nuorille, -
rekrytointileiriä, työntekijäpäiviä romanityöntekijöille.
Eli Elämä ja Valo ry:n vapaaehtoistyöntekijöille.
Mun työnkuva on aika moninainen kuitenkin, -
että vähän kaikessa mukana hyvän tiimin kanssa.
Mites Anneli? Olet osittain mukana Elämä ja Valo -toiminnassa.
Teen kaikkea vapaaehtoistyötä. Enimmäkseen olen ollut -
Lahden helluntaiseurakunnan ruokapankkivastaavana, -
josta olen ollut tämän korona-ajan kyllä poissa.
Olosuhteiden pakosta sitten.
Millainen historia teillä on Elämä ja Valo -toimintaan?
Viimeisen 10-12 vuoden aikana ollaan oltu aktiivisesti mukana.
Yks meidän työnkuva on myös perhetyö, -
mitä me tehdään täällä eri paikkakunnilla.
Me sovitaan paikallisen seurakunnan kanssa kotityö-/perhetyöviikosta.
Ja viikon verran, tai eri pituisia aikoja, ollaan siellä perheessä, -
tai vieraillaan perheissä, ja kutsutaan heidät seurakuntaan.
On ollut hienoa, että myös seurakunnan työntekijät -
ovat olleet myös romanikodeissa käymässä.
Me ollaan tavallaan niitä perhetyöntekijöitä.
Anneli naisten kanssa juttelee, keskustelee ja rukoilee.
Mä taas miesten puolella sitten.
Meillä on monia työntekijöitä.
Vapaaehtoistyön pohjalta hyvin pitkälle rakentuu perhetyöviikot.
Mites Anneli, miten oot perhetyön ottanut, -
tai koet sen tärkeäksi työksi? - Se on tosi tärkeä, -
ja mulla on muutamia, kenen rinnalla kulkija olen saanut olla.
Tänään saan olla kiitollinen siitä ja nähdä, mitä Jumala on tehnyt.
Siinä ei todellakaan ole minulla ollut minkäänlaista osuutta.
Jumala on antanut ne avaimet.
Ei voi kuin ihmetellä sitä, että miten ne lukot on avautunut.
Mutta me aletaan lopettelemaan.
Kiitos tosi paljon, kun sain viedä teidän aikaanne -
ja olla tässä teidän kauniissa kodissa.
Toivottavasti työnne jatkuu vuosia, -
ja saatte tehdä sitä, mitä Jumala on tarkoittanut.
Tehdään kunnes Jeesus tulee takaisin.
Kiitos, kun saatiin olla mukana. - Kiitos.
Tosiaan, tämä oli Kulmakivi.
Nähdään taas seuraavalla kerralla.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist