Tervetuloa Kulmakivelle.
Tämänkertaista jaksoa tehdään Sahalahdella.
Meillä on täällä vieraanamme säveltäjä, muusikko Lasse Heikkilä.
Tervetuloa. - Kiitos.
Tämä on minulle tuttu paikka. Olen syntynyt täällä.
Niin kerroit tuossa.
Täytit tänä kesänä 60 vuotta.
Olet nyt palannut alkuperäisille juurillesi tänne Sahalahdelle.
Varsin vähän mulla juuria on täällä, -
koska minun äitini otettiin sotaa pakoon lapsena tänne.
Sitten koti hajosi siinä sodan aikana.
Hän jäi tätinsä hoitoon juuri tälle koululle, missä me ollaan,-
jäi kasvattitytöksi tänne.
Sitten vastavalmistunut kansakoulun opettaja Ilkka Heikkilä -
tuli tuohon naapurikoululle opettajaksi -
ja kysyi olisiko täällä säestäjää hänen trumpetin soittoonsa.
Sanottiin, että Vilpeilän koululla on Tuulikki-tyttö.
Sen verran hienosti Tuulikki soitti, että ilman häntä minä en olisi tässä.
Mutta sukujuuria minulla ei täällä ole.
Synnyin Kauppiasojan navetan vintillä v. -61.
Olin täällä 2-3 viikkoa. Elikkä aika lyhyt on juuren pätkä.
Mutta henkilötodistuksessa lukee syntymäpaikka: Sahalahti.
Tekopitäjä joka tapauksessa. - Kyllä.
Tuossa Pakkalantiellä olen oppinut polkupyörällä ajaan.
Kesäisin käytiin täällä. Rakas paikka.
Asut siis Tampereella, et Sahalahdella.
Tampereella olen asunut jo hyvän aikaa.
Muistan, että olet kertonut, -
että kun olit pieni lapsi, niin vanhempasi teki paljon töitä -
ja te kolme lasta jouduitte olemaan paljon keskenänne.
Löysit pianon lohdutuksesi. - Joo.
Piano oli se vapaa-ajan viettämisen ja itseilmaisun...
Meillä oli aika rankka elämä.
Ei ollut ihan kaikki niin ruusuilla tanssimista, se elämä.
Se musiikin maailma toi myös lohtua.
Se on ihmeellinen, se musiikin terapeuttinen elementti.
Se korostuu silloin, kun itse soittaa.
Kuunteleminenkin voi olla terapeuttista.
Mitkä ovat sinun ensimmäiset muistikuvat -
pianosta tai säveltämisestä?
Kyllä se varmaan 6-vuotiaana on ollut, kun silloin piano tuli kotiin.
Sieltä tapailin kaikenlaista.
Joskus tuli sellainen oma, jota soitin yhä uudestaan ja uudestaan.
Sanoin, että kappaleen nimi on Linnanmäki.
Muistan vieläkin, miten se meni, ensimmäinen sävellys.
Linnanmäellä en ollut koskaan käynyt.
Oliko se joku unelma? - Kyllä varmaan.
Meni 20 vuotta ennen kuin pääsin Linnanmäelle. -Aika hauska.
Piano oli se ensimmäinen instrumentti.
Isäsi soitti, mikä puhallinsoitin se oli? - Trumpetti.
Olet tutustunut ilmeisen laajasti erilaisiin instrumentteihin.
Joo. Vaikka puutetta oli kotona, niin soittimia hankittiin.
Kaikki me soitettiin. Meillä oli perheyhtye.
Olen kiitollinen, että sain tutustua kaikkiin soittimiin, -
koska nyt säveltäjänä vähän ymmärtää, -
mitä niillä voidaan tehdä ja mikä soveltuu eri soittimille, -
kun ne on vähän jo sormissa tuolla.
Onko sulla joku ykkössoitin? - Se on aina se, mikä on käsissä.
Aina se? - Niin.
Onko joku soitin, joka tulkitsee tunnetiloja paremmin kuin muut?
On tiettyjä tunnetiloja.
Onneksi tunteiden kirjossa on kymmeniä nimettyjä erilaisia.
Kyllä toisilla soittimilla pääsee parempiin.
Jossakin on kirkas soundi, joissakin tumma.
Rakastuin 10 vuotta sitten melodikaan, -
joka tuntuu ihan lasten soittimelta.
Mutta sillä on henkilökohtainen suhde hengitykseen.
Hengityksellä on äärettömän paljon tekemisissä tunteiden kanssa.
Se on persoonallinen ja henkilökohtainen, -
eikä me päästä pakoon sitä.
Voimakas tunne tulee meidän hengitykseen.
Olen koittanut suosia voimakkaita tunteita.
Melodikan kautta, joka on yksiääninen soitin, -
pystyn kontrolloimaan kädellä ja omalla hengityksellä -
ääntä, mitä sieltä tulee. Se on vaan tosi hieno.
Kun ensimmäisen kerran näin sinun ottavan sen melodikan, -
niin mua huvitti se lapsuuteeni kuuluva pikkulasten soitin.
Mutta se sopi sävellykseesi, missä sitä käytit.
Olet tullut uskoon jo hyvin nuorena. Minkä ikäisenä?
Noin 7-vuotiaana vanhempien perässä.
Kun vanhemmat tuli uskoon, he veivät minut seurakuntaan -
kuuntelemaan saarnoja ja pyhäkouluun.
Se tuntui niin vetovoimaiselta, tämä Jeesus, että halusin Häntä seurata.
Tuntuu edelleen vetovoimaiselta. - Ihanaa.
Musiikkikokeilujen jälkeen nuorena, -
kuitenkin aika pian keskityit kristilliseen nuorisomusiikkiin -
ja tämän tyyppiseen. - Sitähän ei ollut ihan hirveästi.
Meillä oli Pro Fide Suomessa, mutta eipä juuri muuta.
Koin, että rytmimusiikissa saan sanoa vahvasti asioita.
Sitten jotenkin koin, että minun oli tehtävä valinta.
Se on joko Jeesus tai musiikki. Se oli mun käsitykseni.
Varmaankin sitten, kun Pro Fide homma meni eteenpäin -
ja alkoi kehittyä Juha Kelan myötä, tajusin, että se ei ole joko tai,-
vaan Jeesus ja musiikki. Sain molemmat.
Olin niin Jeesuksesta vakuuttunut, että oli valmis jättämään musiikin.
Jeesus on pääasia. Mutta sain molemmat. - Ihana.
Jossain vaiheessa syntyi Gospel Power ja monta muuta juttua, -
joita perinteinen seurakuntaväki ei ihan purematta niellyt.
Mistä se johtui?
Seurakuntaihminen, kuten minäkin, haluaa säilyttää tiettyjä asioita.
Sellainen tuntematon, kun se tulee, -
sellainen elementti, mistä ei ole kokemusta, -
niin se on vähän pelottava. Ymmärrän hyvin sen.
Mun esikuva oli Los Angelesissa, missä oli suuri musiikkiherätys.
Siellä oli hippimuusikoita ja muita. Siellä oli Jeesus-liike.
Niillä musiikki oli hyvin rytmikästä, julistavaa ja suorasanaista.
Ajattelin, että toi on hienoa. Tuo pitää saada suomenkielellekin.
Mun mallit oli siellä.
Se oli outo elementti, jota pelättiin.
En ole koskaan nähnyt, että joku olisi vääristä vaikuttimista torjunut sitä.
Tietenkin takana on ollut se, että haluaa suojella, -
suojelunhalu ja hyvä tarkoitus varoittaa ihmisiä semmoisesta, -
että nyt ei tiedä ollaanko ohuella jäällä.
Niin kuin tämä perhonen vois istua tähän.
Ihanaa, kun se lentelee - tuo elämää meidän haastatteluun.
Kolmas persoona täällä.
Tässä taustalla on maailman kartta.
Kun musiikistasi puhutaan, niin olet paljon reissannut, -
asunut osittain Australiassa, -
Japanissa ollut pitkiä aikoja ja Aasiassa.
Oot ottanut sieltä vaikutteita musiikkiisi.
Voitko sanoa, että olet ollut edelläkävijä -
myöskin hengellisessä musiikissa? Tuonut tuulia maailmalta.
En tiedä. Sehän on matkimista, kun otetaan vaikutteita.
Mutta sanotaan, että yhdistely, ns. crossover, -
että voidaan yhdistellä elementtejä.
Löytää asioita, jotka ovat kategorisesti erilaisia, -
eikä olla totuttu laittamaan niitä yhteen, -
että nämähän täydentääkin toisiaan, ehkä sellaista uudistusmieltä ollut.
Mitä jos tökkäät sormen muutamaan paikkaan, -
mitkä ovat olleet mieleen jäävimpiä?
Tietysti Japani, mikä tuli jo sanottua. Olen käynyt siellä 12 kertaa.
Olisin halunnut sinne lähetystyöntekijäksi.
Ensimmäisellä kerralla Japanissa olin Viktor Klimenkon pianistina -
todella isoissa puitteissa.
Mutta jotenkin en nähnyt niitä puitteita, -
vaan japanilainen ihminen herätti minussa...
Kun näen japanilaisen, niin semmoinen lämmin...
Rakastan tuota ihmistä, oli se pieni tai iso...
Koin, että Jumala antoi minulle rakkauden Japania kohtaan.
Naimisiin mentyäni halusin meidän lähtevän Japaniin.
Ovet aukesi ja sitten meni kiinni. Siitä ei tullut mitään.
Ajattelin, että se oli mun omaa haihattelua.
Meni pitkä aika, kun ne halusivat tehdä Jippii-työtä Japanissa, -
aloittaa Jippii-kuoroja, mitä on tehty monessa maassa.
Ne olis pitkiä juttuja. Niihin liittyy paljon ihmeellistä -
ja Jumalan yliluonnollista johdatusta.
Turha sanoa, että sattumalta oli tuossa tuo ja tuo.
Ei oikeasti ole mitään sattumia.
Sain olla perustamassa sinne Jippii-työtä.
Nyt on 13 Jippii-kuoroa eri puolilla Japania.
Olin siellä 1,5 vuotta sitten Sailan kanssa oltiin kiertueella.
Olikohan se Takamatsun kaupunki, missä olimme.
Konsertti alkoi. Paikallinen kuoro tulee mukaan sitten siellä.
Kuuntelin harjoituksissa. Olen kuullut tään biisin.
Ei, tää on mun laulu!
Silloin oikein päässä kuului.
Joskus kuulee, tosi harvoin elämässä, -
Jumalan tai jonkun äänen sanoina: "Mission completed."
Elikkä se lähetysnäky, mikä mulla oli, -
siitä huolimatta etten koskaan päässyt lähetyssaarnaajaksi, -
Jippiin käynnistämisen kautta se tuli tehtyä.
Ne laulut puhuu siellä, niin kuin muissakin paikoissa.
Toinen paikka on ehkä tuo Pjongjang, -
Pohjois-Koreassa, tuolla kohtaa. Siellä olen käynyt 2 kertaa.
Toinen kerta oli sellainen, että ohhoh.
En kyllä enää suostu propagandan välikappaleeksi.
Se oli aivan uskomaton juttu.
Aloin rukoilemaan. Jumala antoi mission Pohjois-Koreaakin varten.
Sitten piti lähteä sinne tarkoituksella toisen kerran.
Olet kertonut siitä tässä kirjassa? - Kyllä varmaan.
Kirjoitin siihen Pohjois-Koreasta, kyllä. Se on erikoinen paikka.
Paikka, jossa olen käynyt monta kertaa, on Baku.
Täällä on Azerbaidžan.
Jippii-levyjä on siellä äänitetty muistaakseni neljällä eri kielellä.
On mielenkiintoisia juttuja.
Käännöksiä on jo yli 100 kielelle. - Jippii-lauluja on yli 100:lle.
Olet yksi suurimmista lähetystyöntekijöistä musiikkisi kautta.
Laulu on siitä hieno, että jatkuu se puhe.
Jos osaisin pitää puheita, varmaan pääsisin lähemmäs ihmisiä.
Lauluissa on se, että sama laulu lähtee elämään omaa elämäänsä, -
saarnaa joka puolella.
Olet tehnyt paljon sävellyksiä, mutta myöskin sanoitat lauluja.
Kumpi on helpompaa? - Säveltäminen on luontevaa.
Sanoittamisessa minulla pitää oikeasti olla asiaa.
Säveltäminen on niin kuin kansikas pään päällä.
Sieltä tulee, mitä tarvitaan, ja kansi kiinni.
Se on kuin generaattori, joka on aina päällä.
Se on Jumalan lahja.
Jossain 30:n kriiseissä olit jo luovuttamassakin musiikkia pois, -
että jos se ei olekaan sun elämän tehtäväsi.
Jumala puhui sinulle, kun kyselit siitä, mitä teet.
Kerro itse, mitä Jumala vastasi.
Sanoin: "Anna mulle Jumala jotain."
Avasin sitten, ja peukalopaikka:
"Tee siis, niin kuin hyväksi näet." - Just.
Sait olla Jumalan luvalla olla se mikä olet.
Ei Jumala ole antanut meille järkeä kiusaksi vaan ihan lahjaksi.
Se vaikuttaa tahtomista ja tekemistä.
Sain mennä terveessä harkinnassa, -
enkä niin, että oliko tämä Jumalasta vai ei.
Se oli minusta, mutta Jumala oli antanut luvan -
ja käskyn 'harkitse ja tee, mikä on oikein'.
Laulunsanojen lisäksi olet tehnyt tämän kirjan.
2003 vuonnako tämä oli ilmestynyt. Joo. Elettyjä ajatuksia.
Sä katselet tässä nuorena poikana tähtitaivaita.
Tää on ihastuttava kirja, -
jossa kerrot elämäsi melkoisistakin vaiheista -
ja käytät aika hurttia itseironiaa.
Tämä on opettava hengellisesti ja erittäin viihdyttävä kirja.
Hyvin kirjoitettu. Suosittelen katsojille luettavaksi.
Tässä loppupuolella kerrot eräästä elämänvaiheesta.
Referoin tämän lyhyesti, Jumala sanoi sinulle näin: -
"Olen riisuva sinut omasta voimastasi -
voidakseni pukea sinut Minun voimallani."
Sitten auto hajos, korjattiin, hajos. Vatsa alkoi oireilla.
Laihduit sairauden myötä 61 kiloiseksi.
Verottaja mätki sua ankaramman mukaan.
Kaupunki epäsi jo anotun ja saadun avustuksen.
Tulosi romahtivat. Tuli vatsakatarria ja astmaa.
Tää on ihan kauheaa luettavaa.
Mutta sitten kyselit Herralta, mitä pitäisi tehdä -
ja Hän vastasi: "Anna Minun rakastaa sinua."
Ihana. - Kyllä.
Se 'Anna minun rakastaa sinua' on jotenkin se, -
mitä koen tälläkin hetkellä. Olen kiitollinen Jumalalle.
Mulla on kaikki niin hyvin. Se on sitä Jumalan rakkautta.
Tästä päästään yhteen sinun lempiteemoista, armoon.
Se on sitä samaa huttua.
Se on juuri sitä, että en ole ansainnut sitä, -
vaan siitä huolimatta, miten olen aikani käyttänyt ja elämäni elänyt, -
niin Jumala rakastaa minua ja haluaa minulle hyvää.
Olen ehkä itse ollut tuomitseva ja armoton muita kohtaan.
Mutta, kun ymmärtää, että meillä jokaisella on omat ihanteemme -
ja useimmat meistä kokevat olevansa aika kaukana siitä ihanteesta.
Kun näkee, kuinka kaukana olen siitä, mitä haluaisin olla, -
niin ei meillä ole mitään muuta.
Ei ole muuta mahdollisuutta, kuin ottaa se armo vastaan -
ja antaa Jumalan nähdä meidät sellaisena kuin olemme.
Olemme täydellisen rakkaita kuin omat lapset ovat.
Isäni lapset on mulle rakkaita vaikka tekisivät virheitä, tai ei osaa,
ei jaksa, ei muista tai ei tottele. Siitä huolimatta todella rakkaita.
Olet sanonut, että armo kuroo välimatkaa -
todellisuuden ja unelman välillä.
Niin. Ihanteen ja todellisuuden välillä.
Se laittaa välimatkan kiinni.
Se lause on merkinnyt mulle paljon, -
jotenkin tuonut semmoista levollisuutta elämään.
Armo. Mihinkä me muualle tässä voitaisiin turvata.
Niin, sanopa että Jumala, anna nyt minulle ansioni mukaan.
En voi sanoa sellaista.
Kiitos tästä haastattelusta. Päästämme sinut takaisin tuonne -
kuuntelemaan muusikoita ja kertomaan heille, -
kuinka sinun musiikkia pitää esittää. - Ei minun tarvitse kertoa.
Jätän teille, hyvät katsojat, muistolauseeksi tuon, -
mitä Lasse äsken sanoi, -
että armo kuroo välimatkaa todellisuuden ja ihanteen välillä.
Muistetaan se, ja luotetaan armoon. Kiitos teille.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist