Päivän haastateltavamme ei ole ollut karkotettuna, -
vaan on ollut kutsuttuna Siperiaan 17 vuoden aikana puolisonsa kanssa.
Jumala on suunnitellut reitit ja hoitanut matkajärjestelyt.
Kohta kuulemme lisää, mutta nyt -
lämpimästi tervetuloa Kulmakivi-ohjelmaan Tuula Palo.
Kiitos, on ilo tulla tänne.
On iso kiitosaihe, että tää kohtaaminen tuli mahdolliseksi.
Jumala järjestää. - Kyllä.
Aloitetaan vaikka ensin semmoisilla tausta-asioilla.
Kertoisitko jotain lapsuuden kodistasi ja millainen on oma perheesi?
Minulla oli semmoinen hyvä suomalainen koti.
Äiti tuli uskoon nelikymppisenä vasta.
Ja kuitenkin hän jo aikaisemmin vei mua kaikkiin lasten kerhoihin,-
joissa puhuttiin Jeesuksesta.
Siihen aikaan vielä koulussakin kävi joku lähetyssaarnaaja.
Muistan, kun he kysyivät, -
että kuka haluaisi kertoa pakanoille Jeesuksesta, -
niin nostin käteni oikein korkealle.
Jotenkin Jumala kuulee, mitä lapset lupaa.
Myöhemmin se tuli pintaan. - Joo.
Oliko sinulla sisaruksia siellä lapsuuden kodissa?
1 sisar ja 1 veli.
Mitenkäs oma perheesi nyt sitten?
Mulla on vain mies, miehen kanssa asutaan, ei lapsia. - Just.
Ootte olleet vapaita liikkumaan sitten vähän enemmän ehkä.
Oltiin, vaikka ei enää. Ikä tekee jo haittaa. Ja koronakin.
Entäs mitä olet tehnyt työksesi elämän varrella?
Olen ollut sairaanhoitaja.
Se tuli sillä lailla, kun tiesin, että halusin palvella lähetystä.
Ja niin opiskelin englantia.
Olin ensi Au Pairina. Sitten menin sairaanhoitajakouluun.
Eli ulkomailla sairaanhoitajaksi?
Englannissa, mutta jätin puolen vuoden päästä kesken.
Olin oppinut hyvin englantia, ja hyvin pärjäsin koulussa, -
mutta siellä oli jotenkin niin ankeata, että ajattelin, -
että Suomessakin on sairaanhoitaja- koulu, niin taidan tehdä sen.
Valmistuttuani sairaanhoitajaksi menin töihin Muonioon.
Siellä tapasin mieheni. - Asuitteko siellä pitempään?
Varmaan parikymmentä vuotta.
Sitten tultiin tänne Keski-Suomeen.
Entä miten sitten olet ohjautunut elämässäsi uskon askeliin?
Äitini tiesi, että hän on menossa taivaaseen.
Ajattelin, että haluaisin samanlaisen varmuuden.
Luin Johanneksen evankeliumia ja Uutta Testamenttia -
ja rukoilin peiton alla. Mutta en saanut varmuutta, enkä iloa, -
ennen kuin tuli päivä, jolloin menin yhteen rukoussarjaan, -
ja ajattelin, että haluan muutosta tähän.
Siellä nuoret todistivat.
Kotiin tultuani Jumala puhui minulle voimallisesti: -
"sydämen uskolla tullaan autuaaksi -
ja suun tunnustuksella pelastutaan. Mitä on ihminen, että häntä pelkäät?"
Tämän tyyppisiä Raamatun kohtia, niin tämä aukesi.
Tajusin, että mun täytyy tunnustaa Jeesus suulla, -
muuten en saa iloa ja rauhaa.
Milloin tuli ja millainen oli kutsu kohdallasi evankelioimaan?
Ja miten lennähdit kauas Siperiaan saakka?
Mieheni sanoi, että jos joku meille tulee kylään, -
että olen kuin pystykorva, joka odottaa, että saisi saalista.
Odotan, että miten nyt pääsen keskustelussa Jeesukseen.
Me siis oltiin ja todistettiin aktiivisesti.
Puolison kanssa? - Niin, hänen kanssa.
Hän on sopiva mulle. Me ei olla lahjakkaita laulajia.
Se on ihan Jumalan armoa, että Hän on avannut meille tietä.
Oltiin jossakin avustuskuormien viennissä Venäjälle.
Tutustuttiin Venäjään sillä lailla.
Meillä oli sellainen porukka, että meillä oli sairaalakokous, -
ja se oli joku lastensyöpäsairaala.
Meillä oli kokous neljännessä kerroksessa -
ja se oli hyvä, ei siinä mitään vikaa ollut.
Kun tulimme autolle, niin tuli nainen, joka itki ja huusi täysillä.
Ajattelin, että mitäs nyt on. Se sanoi, että olitte 4:ssä kerroksessa.
Lapseni 5:ssä kuolee kohta ja kukaan ei ole rukoillut hänen puolesta.
Yksi meidän porukasta meni johdattamaan heidät uskoon. - Joo.
Mutta se oli jotenkin sellainen, se äidin hätä lapsestaan.
Monena iltana ja yönä itkin Venäjän lasten tilannetta.
Kun kukaan ei ole kertonut Jeesuksesta. - Niinpä.
Siperiassa, kun meillä oli Jeesus-lauluja, niin opettaja sanoi, -
että kertokaa niille, kuka Jeesus on. He eivät tiedä.
Minä en laula eikä mun mies, mutta oli joku, joka lauloi venäjäksi -
"Jeesuksen rakkaus on niin suuri."
Me mentiin junassa, ja meillä oli vanha inkeriläinen tulkki.
Sen kanssa jaettiin junaan lentolehtistä.
'Neljä asiaa, mitä Jumala haluaa sinun tietävän' tms.
Kun me tultiin takaisin, ihmiset kysyivät: -
"Tätä me ei ymmärretty, jääkää selittämään."
Tykkäsin junamatkoista, mutta kerran me aateltiin, -
että mennään tarpeeksi kauas Siperiaan.
Silloin saa 7 vuorokautta olla junassa, vai kuinka paljon sitä tuli.
Me tutustuttiin sillä reissulla Siperialaiseen pastoriin.
Meillä oli kauhean tiukkaakin.
Kuvaavaa oli, kun lapsi istui lattialla pissat ja kakat alla -
ja tulkki sanoi, että tuolle pitäis vaihtaa housut, -
niin pastorin vaimo sanoi: "Ei ole enempää housuja."
Siellä se köyhyys.
Jeltsinin loppuvuosina oli tosi vaikeata.
Mitä ihmeitä ja mitä varjelustilanteita on ollut matkoilla?
Ensinnäkin se, että siihen on siunaantunut rahat.
Se ei ookkaan mikään yksinkertainen asia. - Ei.
Se oli tosi ihmeellistä. Nämä Jumalan tiet.
Meillä oli amerikkalaiset vieraat. He istui pöydän ääressä -
ja katsoi meidän ensimmäisen Siperian matkan valokuvia.
Tämä Larry sanoi: "Tämä työ on niin valtavaa, -
ettette voi tehdä tätä omalla kustannuksella.
Vapautetaan tähän rahat." Niin he Jeesuksen nimessä vapautti ne.
Viikon päästä soitti siperialainen pastori, -
että voisitteko saada burjaatinkielistä kirjallisuutta?
Se sai minut soittamaan eri puolille. Soitin Patmoksellekin.
Patmos kertoi, että he ovat edellisenä vuonna -
saavuttamattomien kansojen konferenssissa -
sitoutuneet burjaattien, joka on saavuttamaton kansa, -
niin rukoilemaan sen puolesta ja tekemään kaiken, mitä he voi.
Voi että.
Sen jälkeen kustannuskysymys oli ratkaistu.
Patmos on ollut hyvin antelias. Olemme saaneet paikallisillekin antaa.
Jumala on hyvä. - Ja sillä lailla voittaa.
Teillä on ollut paljon viemisiä sinne, kun ootte matkustelleet.
Valtavat määrät, kontillinen kirjoja:
Kaikenlaisia lasten Raamattuja ja Uusia Testamentteja.
Patmos jopa painatti Raamattu Lapsille.
Burjaatin ja venäjän kielellä.
Buryatia on siis Venäjän osa, -
ja he puhuu kotona burjaatin kieltä -
ja kahtena ensimmäisenä vuotena koulussa.
Sen jälkeen siirtyy opetus venäjäksi.
Meillä oli Jeesus videoita ja kaikkea myös venäjän kielellä.
Ne oli varmaan mielenkiintoisia heikäläisten nähdä ja kokea kaikkia.
He olivat buddhalaisia. - Joo.
Opettajan huoneessa oli mielenkiintoisia keskusteluja.
Opettajat sanoi, että kristityllä kaikki on yksinkertaisempaa.
Meillä buddhalaisilla kaikki on niin monimutkaista.
Sanoit, että lapset kiinnostui kovasti, mutta oliko niin, -
että opettajat muistuttivat heidän olevan buddhalaisia. - Joo.
Mutta ei ne ollut vihaisia.
He ajattelivat sen olevan heidän velvollisuus sanoa tämmöistä.
Ovet oli auki kauhean hyvin kouluihin.
Aikaisemmin puhelimessa sanoit, että joku oli sanonut, -
että hieno asia, että nyt selvis, miten tämä maailma on luotu. - Joo.
Aika huikeita hetkiä ollut teillä.
Meillä oli sellainen lasten Raamattu, joka alkoi luomisesta.
Me sitä annettiin joskus siellä kadullakin.
Ne naiset kulkivat siinä -
ja sanoivat, että kirjasta selvisi, miten maailma on luotu.
Jopa kävi koulussa niin, kun me oli pidetty joku tunti, -
että opettaja kertoi heidän käsitelleen evoluutiota näinä viikkoina.
"Mutta kun on olemassa toisenlainenkin teoria.
Voisitteko te selittää sitä?"
Mietin, mitä Pekka Reinikainen on jo sanonut.
Millä perustella tätä luomista.
Sait kerrottua siitä asiasta sitten.
Kerroit, kun ihmeistä oli puhe,-
että oli joku vessan oven korjaustilanne, -
missä ihmeellisesti asiat järjestyi.
Lopussa me ostettiin itse netin kautta liput.
Mutta alussa me lähetettiin rahat Pietariin meidän ystäville.
Meidän ystävä oli...
Olin pyytänyt, että ostaa kuuden lentokoneeseen -
siis Pietarista Moskovan kautta Ulan-Udeen.
Kun tulimme, hän sanoi, -
että oli saanut paikat yhdeksän lentokoneeseen.
Me oltiin kaikessa rauhassa, ja kun sain liput käteen, -
lipussahan lukikin, että kello 18.
Eli pitäisi olla kello 5 siellä jo paikalla.
Mitäs sitten? - Me ajettiin taksilla sinne.
Tuntui ihan turhalta koko lähtö.
Sitten oli se ruuhka, mikä yleensä Pietarissa on.
Että auto seisoo ihan paikallansa.
Päästiin kuitenkin. Jouduttiin itse kantamaan matkalaukut, -
mikä on harvinaista. Eikä edes katsottu, onko niissä pommeja.
Ne olivat kuulemma korjanneet sitä vessan ovea monta tuntia.
Sen takia viivästyi?
Niin, ja se oli ihme, että ne virkailijat laski meitä.
Yleensä venäläiset on hirveen tarkkoja, -
että jos ei ole ajoissa, niin ei ollenkaan pääse.
Jumala tekee ihmeitä.
Se oli siunattu vessan oven korjaus.
Mitä nämä matkat kaiken kaikkiaan ovat antaneet -
ja mitä on jäänyt sydämelle näistä 17 vuoden kokemuksista?
Ainakin tällä hetkellä tuntuu, että Venäjällä evankeliointi vaikeutuu.
On ihana, että sinne on jäänyt suuren suuri määrä kirjoja.
Mutta Siperiaan niitä meni vähemmän - siis venäjänkielistäkään.
Joskus joku nainen suorastaan suuteli, kun sai Raamatun.
Yhdessä perheessä poika oli saanut paketissa.
15-vuotias poika oli tullut uskoon, -
niin siihen aikaan sai Suomesta paketissa, -
se ei ollut niitä meidän mukana olevia Raamattuja.
Niin äitinsä kertoi, että hän oli ottanut sen ja suudellut, -
tanssinut intiaanitanssin ja ottanut tyynyn alle sen.
Perhe oli kuitenkin aiemmin saanut yhden Raamatun.
Mutta kun poika sai oman! - Se oli oikeassa arvossaan siellä.
Tämä oli venäläiskylä, -
ja kun me järjestettiin jonnekin kulttuuritalon röttelöön kokous, -
tämä poika ja hänen kaverinsa sanoivat, -
että he käyvät joka talossa sanomassa.
Ihanat sanansaattajat. - Ja ihmisiä tuli.
Niin paljon oli venäläisessä kylässä ihmisiä tullut uskoon, -
että ne, jotka eivät olleet uskossa, valittivat, -
että kauheata mennä kauppaan, -
kun joka puolella kuuluu, että Jeesus, Jeesus.
Kun ihmiset tuoreeltaan kohtaa Jeesuksen, niin se on niitten huulilla,
kun 2 uskovaista tapaa toisensa.
Tämä oli venäläiskylä, mistä kerroin.
Enimmäkseen me käytiin Buryatian kyliä.
Onko sulla mielessä joku Raamatun kohta, -
joka olisi toiminut ikään kuin matkavakuutuksenasi näinä vuosina?
Nykyään tällaiset: "Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu."
Tosi ihme oli, kun miehenikin sai pahan, olikohan se sappi tai jotain.
Kaikki meni niin ihan... Oli kuumeinen ja semmoinen. Laitoin tekstiviestiä.
Matkan aikanako tämä tapahtui? - Se tuli matkan aikana.
Laitoin tekstiviestiä Suomeen, että nyt rukoilkaa.
Tämä paha tulehdus parani.
Sitten syksyllä, muutaman kuukauden päästä, se oireili -
ja leikattiin täällä Suomessa.
Se siirtyi. - Tai pysähtyi.
Jumala on hyvä. Hieno asia.
Tuula, rukoillaanko vielä tähän päätteeksi? Ole hyvä.
Rakas Taivaan Isä, kiitämme siitä, että olet lähettänyt Jeesuksen.
Herra, tiedämme, että on niin paljon ihmisiä, -
jotka eivät ole kuulleet Jeesuksesta ja joitten puolesta -
Jeesus on kuitenkin ristillä maksanut hinnan omalla verellään.
Herra, pyydämme, että Sä oikein lasket Pyhän Henkesi -
ja kirkkautesi Sinun seurakuntasi ylle niin, -
että Sun seurakuntasi pystyy levittämään tätä sanomaa nopeasti.
Sillä me odotamme Jeesus Sinun takaisin tuloasi.
Herra siunaa kaikkia lähetysjärjestöjä.
Siunaa kaikkia työntekijöitä.
Ja siunaa kaikkia, joilla sydämellä on -
kirkastaa Sinua, kertoa Sinusta.
Herra, kiitos, että annat sellaisen ilon, -
koska me rakastamme Sinua.
Me tiedämme, että tämä työ menee eteenpäin.
Me kiitämme siitä, että evankeliumi leviää.
Jeesuksen nimessä. Aamen. - Aamen.
Tuula, kiitos kaikesta, -
mitä halusit jakaa kanssamme ihmeellisistä kokemuksistasi.
Se on ollut arvokasta antia. Kiitos.
Kiitos. Oli ilo olla tässä. - Tosi kiva, kun pääsit.
Kiitos myös sinulle seurassamme olosta.
Rohkeutta uskon askeliin erityisesti myös sinulle.
Nähdään. Hei.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist