Tervetuloa Kulmakivi-ohjelmaan. Olen Nanku Anttila.
Tänään jatketaan Kati ja Vesa Rautasaaren elämäntyöstä tarinaa.
Jos haluaisin lähteä vankilatyöhön, niin mitkä ne askeleet olis?
Ensimmäinen askel on varmaan se, että sulla on kutsu työhön, -
ja jos seurakunnastasi löytyy vankilalähetti, -
niin hänen kanssa keskustelet asioista -
ja mahdollisesti sitten 2-vuotiseen vankilalähettikoulutukseen.
Se on 3-osainen.
Siinä on 2 valtakunnallista osiota ja yksi kirkkokuntakohtainen.
Nämä on aina viikonloppuja nämä 3 osiota. Se on jaettu 2 vuoden ajalle.
Siellä annetaan kaikki eväät sinne matkalle, -
mitä se vankilalähetystyö on, ja mitä se kenttä on, missä työtä tehdään.
On äärettömän tärkeätä ymmärtää se, -
että vankilaan mennään vankilan ehdoilla.
Siellä on minuuttiaikataulut ja semmoiset.
Siellä tehdään niin kuin sanotaan. Se on se ensimmäinen.
Vankilan hengellisestä työstä vastaa vankilapastori -
suljetuissa tiloissa, taikka vankiladiagoni, -
johon luottavat rikosseuraamus- laitos ja kirkkohallitus.
Heidän kautta toimitaan.
Jokainen vankila on itsessään...
Vaikka puhutaan suljetuista vankiloista, -
niin eri turvatason vankiloissa toimitaan eri tavalla.
Ei ole samanlaista vankilaa, jossa toimittaisiin samoin.
Kun hengellisestä työstä vastaa vankilapastori, -
niin hän on se, kenen kanssa yhteistyö on toimittava.
Ensimmäinen edellytys vankilalähetillä on se, -
että pystyt yhteistyöhön.
Jos se ei siihen pysty, niin...
Sinne ei todellakaan voi mennä sanomaan, -
että teidän täytyy tehdä näin, vaan...
Tutustuminen vankilamaailmaan vankilalähetin mukana -
on ensiaskeleita.
Jos seurakunnassa ei ole vankilalähettiä, -
niin omaan kirkkokunnan edustajaan voi ottaa yhteyttä, -
joka kertoo kenen kanssa sinne voisi mahdollisesti päästä -
ja sopia aikatauluja.
Rohkaisisin itse tutustumaan sinne vankilaan ja käymään, -
ja puhuu ehkä omankin pastorin kanssa tilanteesta.
Jos on vankilalähetystyöstä kiinnostunut, -
niin seurakunnan on hyvä tietää, että ihminen käy vankilassa, -
koska seurakunnan tuki on tosi tärkeää.
Että kaikki on tavallaan kartalla siitä, että missä mennään ja mitä tehdään.
Onko teillä tietty tarina, -
tai joku Jumalan johdatus, tai jonkun elämän kohdalla...
Niitä on varmaan paljon, -
mutta onko joku tietty, mikä on koskettanut?
Kyllä niitä vois kertoo.
Sanotaanko semmoinen, että reilu vuosi sitten tapahtui asia, -
tää tapahtui Vaasan vankilassa.
Kutsuin kirkkotilaisuuteen, siellä on kirkkotilaisuus illalla puoli kuudelta.
Kutsuin sinne kavereita.
Siinä oli kaksi romanialaista kaveria.
He puhui aika heikkoa englantia, mutta kuitenkin.
Sanoin, että tulkaa - aina sieltä jotakin jää.
Sanoin, etten pysty lupaamaan varmasti, että saadaan -
tulkkaus englanninkielelle siellä tilaisuudessa mutta he tulivat.
Ja julistettiin Jumalan Sanaa.
Kaverit ei puhu sanaakaan suomea, mutta suomeksi julistettiin, -
niin Jumalan Henki vaikutti niin väkevästi, -
että molemmat kaverit itki.
Kun tilaisuus oli ohi, -
niin kaverit tuli kokouskirjoituksiin, ja molemmat tuli pyytämään, -
että voisinko toimittaa heidän kielellään Raamatun sinne.
Ja saatiin toimitettua.
Tämmöisiä Jumalan kosketuksia niissä maailmoissa, -
kun se tulee sinne niin rikkinäisille ihmisille, -
joilla ei välttämättä ole mitään, ihan kaikki on mennyt.
Kun me saadaan viedä toivon sanomaa ja lohtua näille kavereille, -
niin kyllä he arvostaa ja respekti on kova siellä vankilalähettejä kohtaan.
Tulee mieleen vankilatyöstä, että kun me kierretään seurakunnissa -
ja pidetään vankilapäiviä, missä vankilatyötä pidetään esillä -
ja kokoonnutaan vankilaporukalla yleensä samojen ihmisten kanssa.
Seurakunnissa on paljon omaisia, joiden poika tai isä on vankilassa, -
tai muu tämmöinen.
On tosi koskettavaa, kun rukouspalveluun tulee äiti.
Se huoli ja se ajatus siitä, -
että vaikka se olis mistä taustoista, ja vaikka se lapsi olis tehnyt mitä, -
niin se äidin rakkaus on niin suurta, -
että on ihana rukoilla semmoisen ihmisen kanssa, -
ja sekin on vankilatyötä.
Me kohdataan myös niitä omaisia, ketä täällä siviilissä on.
Kun pienten lasten isä joutuu vankilaan, -
niin siitä kärsiviä on paljon, että yksi on vankilassa, äitikin voi olla.
Se ei kosketa vain vankia, vaan työtä tehdään myös siviiliin jäävien ja -
niitten kanssa, jotka näiden asioitten kanssa kipuilee.
Wau. Te teette kyllä hienoa työtä.
Huomaa sen, että te ootte niin oikeassa paikassa.
Niin me ollaan tosi vahvasti koettu.
Ja sitten se, että ollaan tiettyjen polkujen kautta -
yhdessä lähdetty palvelemaan tällä saralla.
Tilanne, kun menet vankilaan ja voit sanoa, -
että Jumala sanoo, että olet arvokas ja rakastettu.
Ne ei ehkä ikinä ole kuullut sellaista. "Oonks mä arvokas jollekin".
Voiko joku rakastaa mua oikeasti, vaikka olen tehnyt tällaista -
ja vaikka elämäni on tällainen ja olen mokannut kaikki.
En ole huolehtinut lapsistani, olen elänyt kurjasti jne.
Mut silti armo on sama jokaiselle.
Ja se arvokkuus, miten Jumala näkee heistä jokaisen.
Siinä on jotain valtavaa.
Nytkin oltiin häissä ja siellä oli vankilataustainen kaveri.
Kun Jumala lähtee sitä elämää muuttamaan, -
miten Jumala korjaa elämän varrella rikkimenneitä ihmissuhteita, -
että kaikki on mahdollista, kun Jumala puuttuu elämään.
Vankilatyö on iso osa teidän elämää, -
mutta moottoripyörät on myös. Te tulitte moottoripyörällä tänne.
Onko se asia, joka on lähellä teidän sydäntä?
Se on molempien sydäntä lähellä.
Se voisi liittyä vielä vankilatyöhönkin.
Sen saa liittymää siihenkin. - Joo, kyllä.
Minulla on ollut aina moottoripyöriä ihan nuoresta lähtien.
Se on semmoinen kärpänen, -
että kun se on kerran puraissut, niin se ei varmaan hellitä ikinä.
Mutta senkin voi antaa - ihan niin kuin kaiken muunkin elämässä -
Jumalan käyttöön.
Jos me avoimin sydämin sanotaan Herralle, -
että tässä on nää mun jutut.
Jos jotakin niistä haluat Herra käyttää, niin oon valmis.
Näin kävi mm. moottoripyöräilyn kanssa.
Kun tulin uskoon, niin luulin tuon loppuvan.
Eihän se nyt tähän käy laatuunsa, mutta toisin kävi.
Oon ollu kristillisissä moottoripyöräkerhoissa, -
ja ollaan julistettu evankeliumia vankiloissa myös moottoripyörillä.
Moottoripyörä on semmoinen vehje, mikä pysäyttää -
Vaikka ei itse olisi bikeri.
Hyvin paljon pidetään, kun ollaan kaduilla tai missä tahansa ajetaan, -
niin kyllä se pysäyttää, -
ja pääsee evankeliumia julistamaan noiden pyörienkin kanssa.
Ei kannata hämmästellä, jos siellä isoja miehiä, -
isoja rumia miehiä tulee moottoripyörillä -
ja haluaa sitä ilosanomaa jakaa. Ei siitä pysty hiljaakaan olemaan.
Jos on uudesti syntynyt ja elävässä uskossa, -
niin aina sitä haluaa kertoa eteenpäin sitä sanomaa.
Ehkä moottoripyöräily elämäntyylinä nitoutuu myös -
tietynlaisten ihmisten kohtaamiseen edelleen - näissäkin.
Syrjäytyneet ja sen tyyliset ihmiset, alkoholisoituneet ja muut.
Nämä ovat lähellä sydäntä, että heitä halutaan tavoittaa -
ja käydä heidän luona kertomassa Jeesuksesta ja elämästä, -
ja todistamassa omasta elämästä.
Vankilaan sisäänpääsy moottori- pyörällä on ihan huippu juttu.
Ollaan saatu ajaa sisään vankiloihin moottoripyörällä.
Ne on ollut tosi hienoja.
Meillä on ollu soppatykki, ja ollaan paistettu makkaraa, -
ja ollaan kohdattu ihmisiä siellä. Tämäkin on osa vankilatyötä.
Yhdessä Suomen vankilassa keskimäärin semmoinen 8, -
tai sanotaan 6-10 ihmistä/vankia käy kirkkotilaisuudessa.
Kun me saatiin vetää moottoripyörillä sisään -
ja järjestettiin vankilan ulkoilupihalla tilaisuus, -
niin muistaakseni 68:sta vangista, -
vangista, joilla oli mahdollisuus päätä sinne, tilaisuuteen niin 61 tuli.
Eli se kertoo siitä, -
että kun käytetään moottoripyöriä evankelioinnissa, -
niin se vetää puoleensa.
Eilen viimeksi. Ei tarvinnut muuta kuin mennä istumaan, -
niin siihen vain hakeutui ihmisiä.
Päästin puhumaan. Pyöristä lähettiin ja Jeesukseen päädyttiin.
Sitten meillä on prätkäkerhon kerhotilat Saarijärvellä.
Ne on niitä matalan kynnyksen paikkoja.
Ihmiset ottaa yhteyttä esim. siviiliin päästessään.
On helpompi tulla sitä kautta ensin siihen yhteyteen.
Meidänkin kerhossa on vankilataustaisia ihmisiä, -
niin tavallaan tulet kaltaistesi joukkoon.
Siitä on helpompi lähtee elämään jollakin tavalla.
Aivan mahtavaa on ollut kuulla teidän työstä ja elämästä.
Onko teillä vielä jotain haaveita tai toiveita?
Elättekö te jo sitä unelmaa?
Tai onko tullu joitain tiettyjä asioita vielä, -
joita ois vielä huippua tehdä?
Me varmaan eletään montaakin meidän unelmaa.
Meidän lähtökohdat silloin aikanaan oli se, -
että Vesalla oli vankilatuomio, kaikki oli mennyt -
hajalle ehkä kummankin kohdalla siinä vaiheessa, kun me kohdattiin.
Poliisit sanoi, että älä ota tuosta miestä.
Tietenkin se piti ottaa kehotuksesta huolimatta.
Silloin haaveiltiin monia asioita:
Lapsia, taloa, tämmöisiä maallisia asioita, mitä oli silloin, -
koska ei oltu uskossa, niin ei ajateltu asioita.
Mutta se, miten Jumala on siunannut meidän elämää, -
niin se on ollut tosi ihmeellistä.
Monta, mikä oli silloin unelma, eletään nyt todeksi.
Ehkä enemmän ja enemmän itse yritän siihen, -
että tämä päivä on hyvä päivä.
Yritän iloita tästä päivästä ja elää jollakin tapaa tässä päivässä.
Mulla ei ole enää mitään, mistä unelmoisin tai haaveilisin enää.
Tää on aika hyvä elämä, mitä me tällä hetkellä eletään. - Wau.
Kyllä se silleen kokonaisuutena on just näin.
Mutta hyvä on aina vähän kattoo sinne eteenpäinkin ja miettii.
Se, että miten on kiitollinen mieli, -
että meistä jokainen pystyy elämään Jumalan Sanaa todeksi.
Kun aamulla lähdet liikkeelle ja rukoilet, -
että jos Herra haluat mua käyttää, niin olen valmis.
Aina tulee yllätyksiä, mutta varmasti Herra käyttää, -
oli se moottoripyörävankila taikka mikä hyvänsä elämässä.
Se saa elämästä mielenkiintoisen, -
että Jumala aina yllättää kuitenkin.
Se ei tule sieltä kautta, mistä itse ehkä olettaisi näitä Jumalan asioita.
Eteenpäin mennään ja uskotaan, että ei olla vielä perillä.
Kun kilvoitellaan perille pääsystä, niin mukaan mahtuu monenlaista.
En olisi ikinä uskonut, olin niin sulkeutunut ja semmoinen.
Vaikka nytkin on haasteita ja on tosi vaikeata välillä.
On kipuja ja on paljon sellaisia asioita...
Tuntuu, että heitän pyyhkeen kehään, enkä enää ikinä tee mitään.
Kuitenkin Jumala on kaiken yläpuolel- la johtaa elämäämme koko ajan.
Meillä on vielä kaikkein paras edessä päin.
Kyllä se näin on. Tuohon vielä haluan sanoo sen, -
että me kelvataan Jumalalle semmoisina, kun me ollaan.
Tottakai pyrimme pyhityselämään ja etenemme rukoillen, -
mutta me saadaan olla semmoisia vajavaisia kuin me ollaan.
Pidetään vain tilivälit lyhyenä ylöspäin ja mennään eteenpäin.
Uskon, että sitten kerran, se on rukoukseni ja toivoni, -
että me kerran istutaan tuolla ylhäällä ja muistellaan tätäkin hetkeä siellä.
Saa tehdä omaa työsarkaa ja kutsua, -
ja jokainen vastaa siitä, miten omaa elämää elää.
Annanko kaikkeni tälle vai enkö, vai mitä elämälläni teen, -
niin se on kuitenkin se. - Hedelmästä se puu tunnetaan.
Jos mennään vipuun, niin tehdään korjausliikkeitä, ja matka jatkuu.
Ei sen kummempaa. - Kun mennään vipuun.
Se on ihan meille jokaiselle, ei pelkästään minulle.
Niin, armo on jokaiselle. Virheitä voi tulla.
Vankilatyössä et anna itsestäsi minkäänlaista täydellistä kuvaa.
On ihan turha yrittää esittää, -
että nyt kun olen uskossa, niin kaikki menee aina hyvin.
Ei se sitä ole kenenkään uskovankaan kohdalla.
Jumala voi meitä kaikkia käyttää ihan tämmöisinä.
Se on ehkä kaikkein parasta. Meille se on tää kutsu.
Meidät on siunattu siihen koko perheenä, ja se on tosi tärkee juttu.
Saatte olla semmoisina, kun ootte. Teette tosi tärkeätä työtä.
Hei, Kati ja Vesa. Kiitos tosi paljon, kun tulitte.
Uskon, että tää on tosi monelle tärkeä asia.
Mahtavaa, että viette tätä työtä eteenpäin.
Toivottavasti saatte siihen tarvittavat avut ja ihmiset.
Minä päästän teidät nyt ajelemaan sinne Saarijärvelle.
Nyt on kaunis kesäpäivä. Pääsette vielä päästelemään sinne.
Toivon teille kaikkea hyvää -
ja kiitos, kun olitte ohjelmassa. - Kiitos sulle kanssa.
Kuin myös siunausta.
Kiitos sinulle katsoja myös, kun olit seuraamassa Kulmakivi-ohjelmaa.
Nähdään taas seuraavalla kerralla.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist