Edellisessä ohjelmassamme saimme kohdata Juhana Lehmuskoskea.
Aika meni silloin siivillä, ja keskustelu jäi kesken, -
joten nyt jatkamme vähän lisää.
Kiitos, että juuri sinä liityit seuraamme tänään. Ole siunattu.
Löysin netistä joitakin sinun lausahduksia.
Ajattelin, että jos lukisin muutaman läpi, -
ja jos sinä kommentoit niitä lyhyesti, niin hyvä.
Ensin pohjalle tämmöinen:
"Kun tästä selviän, niin paljosta selviän." Mikäs tämä oli?
Näin sanoin jo ihan pikku poikana. - Kuinka pienenä?
Varmaan alle 10-vuotiaana. Luulisin.
Tämä on minun tyyli sanoa, että kyllä tästäkin taas selvitään.
Vähän niin kuin valaa toivoa ja luottamusta itseen ja toisiinkin.
Ja sitten myöskin se, -
että kun saa levätä Herrassa, Hänen varassaan, -
niin usko lisääntyy siitä, kun katsoo jälkeenpäin, että siitäkin selvisin.
Se on nyt takanapäin, ja hyvin tästä selvittiin.
Ja tällä tavalla.
Usko siihen, että Herra tahtoo omiaan auttaa kaikissa tilanteissa.
Niin pienenä sanoit noin painavan lausahduksen, -
ja se pätee tässäkin hetkessä, kun tässä puhellaan. - Kyllä.
Sitten tämmöinen ajatus, että -
"Herääminen voi olla tuskallinen paikka".
Mitä tarkoitit, kun sanoit?
Tämä lähtee siitä... Raamattu sanoo, -
että kaikki ovat syntiä tehneet ja ovat Jumalan kirkkautta vailla.
Vaikka eräälle vanhalle ihmisille tämän kohdan luin Raamatusta, -
niin hän heti sanoi, että ei saa tuomita.
Sanoin, että en tuomitsekaan. Tämä on Jumalan Sanassa.
Ja se pitää paikkansa.
Tämä laittaa ihmisen aika pienelle paikalle.
Elikkä Raamattu puhuu ihmisen tavallisesta elämästä -
siinä mielessä, että hän on aivan kuin unessa, synnin unessa.
Jopa niin, että hän on kuollut, synteihinsä kuollut.
Ainoastaan Jumalan Pyhä Henki voi ihmisen herättää.
Mutta sitten kuin se tapahtuu, että tämä synnin uni jää taakse, -
niin ihminen voi joutua aika tuskalliseen tilanteeseen siten, -
että hän tajuaa sen, että on syntivelkaa. - Joo.
On velkaantunut tekemällä syntiä.
Kuitenkin siinä lohduttaa se, kun Raamattu sanoo, -
että joka syntinsä tunnustaa ja hylkää, se saa armon.
Jälkeenpäin se antaa vanhurskauden rauhan hedelmän niille, -
jotka sen kautta ovat harjoitetut. Eli tämä tie kyllä kannattaa. - Joo.
Kannattaa herätä.
Vaikka se johtaisikin ensin jonkunlaisiin vaikeuksiin -
ja ahtaalle, niin kuitenkin ne avarat maisemat tulee sen jälkeen.
Sitten toinen ajatus täältä, tai kolmas.
"Viattomuus voidaan palauttaa." Onko näin?
Tämä liittyy tuohon äskeiseen.
1. Johanneksen kirjeen 1. luvussa sanotaan -
"Jos me tunnustamme syntimme, on hän uskollinen ja vanhurskas, -
niin että hän antaa meille synnit anteeksi -
ja puhdistaa meidät kaikesta vääryydestä."
Eli ihminen voi puhdistua.
Ei ole niin suurta syntistä, jota Jeesus ei voisi puhdistaa, -
koska Hän on antanut uhrin Golgatalla, Hän on itsensä antanut.
Jumalan poika annettiin uhriksi, niin ymmärrämme, että se kyllä riittää.
Sitten sanotaan näin, -
kerrotaan, että Jumala heittää meidän syntimme selkänsä taakse.
Hän jopa lupaa, että Hän ei niitä muista.
Jos Jumala ei jotakin asiaa muista, niin se on tosi painava asia. - Niin.
Hän tietysti on Kaikkivaltias, mutta Hän tahtoo -
asettua siihen asemaan, että Hän ei niitä muista.
Tosi hyvä asema meille. - Kyllä.
Sitä ihmisenä aina ja aina kaivelee niitä menneitä kurjia juttuja.
Kyllä. Ja Pyhä Henki tekee parhaansa siinä asiassa.
Tulee sitä kaivettua.
Ihmisen suhteen onnistuu joskus siinä, -
mutta Jumala ei muista. Se on lohduttava Sana.
Täällä Jesajan kirjan 1. luvussa sanotaan, -
tässä aivan kutsutaan ihmisiä -
käymään prosessia Jumalan kasvojen edessä. Herra sanoo näin: -
"Tulkaa, käykäämme oikeutta keskenämme sanoo Herra.
Vaikka teidän syntinne ovat veriruskeat, -
tulevat ne lumivalkeiksi.
Vaikka ne ovat purppuranpunaiset, tulevat ne villanvalkoisiksi."
Näin Jumala palauttaa ihmisen viattomuuden.
Tietysti syntiä ei saa tekemättömäksi.
Siitä seuraa ajallisia ongelmia, monenlaista tuskaa.
Mutta Jumalan kasvojen edessä ihminen voi olla täysin puhdas.
Kun Jumala katsoo kristittyä, niin Hän katsoo Jeesuksen läpi.
Me olemme Kristuksessa.
Jumala kelpuuttaa luokseen ja sanoo, että tämä on -
viaton ja tämä on puhdas ihminen, koska Kristus meitä ympäröi.
Sitten vielä viimeinen ajatus.
Olet sanonut, että tulisi antautua Jumalan puettaviksi.
Sekin liittyy Jesajan kirjaan, -
luku 61, jae 10 (Kirkkoraamattu 33/38):
"Minä iloitsen suuresti Herrassa, -
minun sieluni riemuitsee Jumalassani, -
sillä hän pukee ylleni autuuden vaatteet -
ja verhoaa minut vanhurskauden viittaan, yljän kaltaiseksi, -
joka kantaa juhlapäähinettä niinkuin pappi, -
ja morsiamen kaltaiseksi, joka on koruillansa kaunistettu."
Tässä puhutaan siitä, että Jumala pukee ihmistä.
Kun Hän pukee, niin Hän antaa hengelliset vaatteet ihmiselle.
Autuuden vaatteet, vanhurskauden viitan.
Vanhurskaus tarkoittaa Jumalalle kelpaamista.
Autuus tarkoittaa onnellisuutta, semmoista ylionnellista.
Tämä on se Jumalan tapa pukea ihminen.
Tähän on hyvä alistua, tähän on hyvä suostua, -
koska saa näin hyvät vaatteet, ja niillä kelpaa ihan Taivaaseen asti.
Niillä pärjää eteenpäin.
Israelilaisissa häissäkin, kun sinne tuli, annettiin vaatteet siinä ovella.
Ei voinut sulhanen, eikä morsian sanoa, että ei kelpaa, -
kun oli annettu talon taholta. - Joo.
Varmasti kelpasi. Sama on taivaassa.
Herra pukee meidät jo täällä näihin vaatteisiin, niin kelvataan Taivaaseen.
Mikä Raamatun kohta nousee mieleesi tässä hetkessä ja miksi se?
Tuleeko mieleen joku?
No joo. - Ihan tällä hetkellä.
Raamattu sanoo, että heittäkää kaikki murheenne Hänen päällensä, -
sillä Hän pitää teistä huolen.
Tämä on 1. Pietarin kirjeen luvussa 4.
Tämä kuvaa myös sitä ihanaa asemaa, mikä meillä on.
Ettei tarvitse huolehtia mistään.
Aivan kuten eräs Rooman keisari kristittyjä vainotessaan ihmetteli, -
mitä ihmisiä nämä ovat.
Ne ei huolehdi mistään, ne ei puolusta itseään.
Niillä ei ole miekkoja mukana.
Heidät otetaan kiinni ja vangitaan. He alistuu siihen.
He rukoilee kyllä ja Jumala ihmeellisesti vaikuttaa.
Tämä keisari oli aivan ihmeissään.
Me ollaan ihan samassa asemassa. Meillä on Herra, joka meitä hoitaa.
Kysyit miksi tämä Raamatun kohta on tärkeä.
Haluan kertoa yhden tapauksen. Yritän lyhyesti sen kertoa.
Kun asuimme Toivakassa, niinkuin tuossa mainitsin, -
kaupassa eräs nainen varasti minulta lompakon.
Olin jättänyt sen kassan hihnalle.
Kun ulkona autossa ihmettelin, missä se on, -
näin erään naisen kädessä samannäköisen.
Myöhemmin ajattelin, että sen täytyi olla se.
Menin kotiin, kerroin tämän asian vaimolle, -
ja me polvistuimme rukoukseen.
Kaikkein tärkein asia oli Stefanus-Lähetyksen, -
olin siihen aikaa Stefanus- Lähetyksen kiertävä saarnaaja, -
niin sen omistamia huoltoasemakortteja, -
polttoainekortteja siellä oli. Ne huolestutti kaikkein eniten.
Olimme Herran edessä rukouksessa.
Sitten läksin huoltoasemalle asiaa selvittämään.
Ja kun tulin sieltä, niin vaimo sanoi, -
että hän katsoi ikkunasta ja näki jonkun naisen tuossa lähimetsässä.
Nainen teki tämmöisen liikkeen ja potki sammalta päälle, -
ja pani kuusentaimen siihen kohti merkiksi.
Aattelin, että no kannattaahan tuokin nyt tutkia.
Menin sinne vaimon neuvojen mukaan.
Nyppäsin siinä olleen kuusentaimen maasta, -
kaivoin sammalta ja se lompakko oli siellä. - Hyvänen aika.
Otin sen sitten ja iloiten vein kotiin.
Kävin huoltoasemalla kertomassa, että se löytyi.
Siellä oli siis kaikki sisältö? - Kaikki oli tallella.
Tämä henkilö oli piilottanut, että jos häntä tutkitaan, niin ei löydy.
Sitten polvistuimme uudestaan Herran eteen.
Meillä oli paljon kiitoksen aihetta.
Sitten kävin viemässä sinne kuoppaan muovipussin, -
jossa oli Johanneksen evankeliumi ja paperilappu, -
johon kirjoitin 'Varkaat eivät peri Jumalan valtakuntaa.'
Sitten kului muutamia viikkoja.
Samana kesänä meillä oli vieraita, -
kun tuttu nainen -tutun näköinen jo siinä vaiheessa-
tuli pienen pojan kanssa, ja he menivät juuri sinne kätköpaikalle.
Sanoin vieraille, että katsokaapas tuonne, mitä tuossa tapahtuu.
Kerron myöhemmin, mitä tämä tarkoittaa.
Niin me yhdessä tuijotettiin sinne päin sitten.
Nämä ihmiset ei ilmeisesti nähnyt meitä.
Tämä nainen kaivoi maata, nosti sen lapun ja Johanneksen Evankeliumin, -
katsoi ympärillensä, paiskasi takaisin sinne, -
potkaisi vähän maata ja lähti juoksemaan.
Ja poika lähti perässä. Kohta poika pysähtyi, kääntyi, -
tuli takaisin kuopalle, kävi jotain ottamassa ja lähti äidin perään.
Sanoin vieraille, että menkää sisälle, -
kerron teille kohta huiman jutun. Käyn tuolla metsässä.
Kävin katsomassa, niin se paperilappu ja muovipussi olivat siellä, -
Johanneksen Evankeliumin oli poika ottanut.
Sitten menin selittämään asiaa.
Sitten rukoiltiin tämän naisen ja pojan puolesta, -
että Jumalan Sana tekisi tehtävänsä.
Herra tietää sitten jatkon.
Tuleeko sulla mieleen vielä joku toinen vastaava?
Tuohon Raamatun kohtaan, jota muistelin Jumalan huolenpidosta, -
voisi liittyä sekin, että Jumala paikkaa joskus meidän puutteita. - Niin.
Itselläni on semmoinen puute, että vaikka olen saarnamies, -
en ole yhtään sanavalmis. - En kyllä oikein usko tuota.
Monta kertaa tulee sellainen tilanne, -
että seuraavana päivänä ajattelen, että olisi toisin pitänyt sanoa.
Tämä on hyvin tavallista elämässäni.
Joskus tulee viikon tai muutaman minuutin päästä mieleen.
Kerran oltiin Arjan kanssa kynttilämessuilla.
Me oltiin tukkumessuilla ja vähittäismessuilla aikoinaan.
Vieläkin Arja tekee kynttilöitä - lähinnä jouluksi talvisin.
Me oltiin messuilla.
Läksin välillä kiertelemään pöytiä, mitä muut ovat myymässä siellä.
Tulin erän pöydän ääreen. Siinä oli eläinten nahkoja.
Joku nahkamyyjä siinä esitteli niitä.
Vieressäni seisoi nainen, ja hän sanoi, -
että hän tarvitsee noita nahkoja, koska hän on shamaani.
Minä järkyttyneenä katsoin vain häntä.
Hän hypisteli niitä ja sitten lähti.
Tietenkin ajattelin, että rakas Jeesus, taas kävi samalla lailla.
En sanonut mitään.
Hän hävisi heti sinne valtavaan tungokseen - ihmisiä oli paljon.
Sitten tuli ajatus, että jos olisi pitänyt sanoa nämä sanat, -
että suosittelen kääntymistä Jeesuksen puoleen, -
niin auta, että kohtaan tuon naisen vielä.
Mutta ei missään näkynyt.
Läksin sitten kansan joukkoon -
ja kyynärpäilläni tein tilaa itselleni, jotta pääsin eteenpäin.
Lopulta mun matkanteko pysähtyi - tungoksen vuoksi.
Aattelin, että täytyy odottaa tungoksen selviämistä.
Käännyin hitaasti ympäri.
Takanani oli nainen, joka samalla lailla kääntyi ympäri.
Kun molemmat oli käännytty, niin katseemme kohtasi.
Noin lähellä oli tässä tämä henkilö. Tajusin, että shamaani on siinä.
Sanoin, että suosittelen kääntymistä Jeesuksen puoleen.
Hänen silmänsä levisivät ja suu aukesi.
Hän oli jonkun aikaa hiljaa ja ei tiennyt, mitä sanoa.
Sitten hän kääntyi ja lähti raivaamaan tietään pois.
Samalla tavalla rukoilin Herraa, että pelasta tuo shamaani.
Auta, että nämä sanat, jotka todennäköisesti tulivat Herra Sinulta, -
että ne vaikuttaa tämän ihmisen elämässä ja sydämessä.
Kyllä Herra voi meidän virheitä korjata jälkeenpäinkin.
Antaa vielä uuden mahdollisuuden.
Just tää jatkuva yhteys ylöspäin, että Herra, mitä minä teen nyt.
Auta tässä, johdata eteenpäin.
Niin sieltä tulee se apu ihmeellisesti. - Kyllä.
Kun ollaan vaan sydän auki.
Meidän aika alkaa nyt olla päätöksessään, -
niin rukoillaanko vielä päätteeksi. Ole hyvä.
Vapahtajamme rakas.
Kiitos siitä, että Sinä pidät omistasi hyvää huolta.
Kiitos, että me saamme rukoilla toistemme puolesta -
ja rukoilla jokaisen puolesta, joka tätäkin seuraa -
ja kiitos siitä, että Sinä rakastat jokaista.
Me luotamme Sinun rakkauteen.
Me tiedämme, että Raamattu siitä puhuu.
Ja siksi me kätkemme kaikki ystävämme ja rakkaamme -
Sinun hoitoosi Herra.
Vaikuta Sinä jokaisen sydämessä. Vaikuta meidänkin sydämissämme -
uskoa, toivoa ja rakkautta.
Herra, opeta jokaiselle, opeta Suomen kansalle -
että on ihana levätä Herran hoidossa, -
niin kuin sanotaan, Jumalan kämmenellä.
Kiitos siitä, että siellä on turvapaikka.
Kiitos, että on toivottomalle toivoa, ja väsyneelle voimaa.
Kiitos, että Sinä tahdot Herra puhua, -
tahdot ottaa ihmiset omaksesi ja kuljettaa taivaskotiin.
Kiitos, että siellä koti odottaa, Sinun valmistamasi koti.
Jää siunaamaan, Isä, Poikasi Jeesuksen Kristuksen nimessä.
Aamen. - Aamen.
Juhana, kiitos tästä haastatteluhetkestä -
ja Jumalan ihmeellistä siunausta ja menestystä -
kaikkiin kylvöhommiisi elämän pelloilla.
Kiitos. Ja kiitos, kun sain tulla mukaan.
Ja terveisiä kotiin. - Kiitos, kerrotaan.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist