Eräänä päivänä rukoilin, että löytäisin seuraavan haastateltavan.
Sitten seuraavana yönä mieleen tuli eräs nimi.
Aamulla selvisi, että puolisolla oli tullut mieleen sama henkilö.
Niinpä. Tässä nyt olemme. Jumalan johdatus on ihmeellistä.
Tervetuloa Kulmakivi-ohjelmaan. - Kiitos.
Kerro kuka olet, mitä teet työksesi -
ja vähän jotain muutakin, missä olet mukana.
Olen Juhana Lehmuskoski.
Olen sanonut, että olen Jumalan juoksupoika.
Niin monenlaista on tullut tehtyä.
Olen saarnaajana Länsi-Päijänteen seurakunnassa.
Ja se sijaitsee? - Jyväskylä-Jämsä-akselilla toimitaan.
Ristin Kansa -lehden päätoimittaja olen, ja monessa muussa.
Kynttilän tekijä yhdessä vaimoni kanssa.
Meillä on Korpikynttilä, jos saa mainostaa, pieni kynttiläfirma.
Paljon muuta on tullut tehtyä.
Luterilaisen kirkon pappina aloitin.
Sitten siirryin helluntaisaarnaajaksi.
Olen ollut maanviljelijänä.
Meillä on maatila vieläkin. Nuorempi polvi sitä hoitelee.
Maatalouslomittajana olen toiminut vuosia.
Jopa kotikoulun opettajana vaimon kanssa, -
meillä on 7 lasta.
Heitä on opetettu itse, peruskoulun oppimäärä.
Raamatun kääntäjänä olen ollut, -
Raamattu Kansalle -yhdistyksen Uuden Testamentin ensikääntäjänä -
kymmenisen vuotta.
Kristillisen koulun perustamisessakin -
saatiin olla mukana, Jyväskylään aikoinaan vuonna -94.
Monenlaista. Olet monitoimi-ihminen.
Vaikuttaa, että sulla on luova ote elämään. Se on aika hieno piirre.
Sitä on vaimon kanssa täytynyt yrittää, -
kun on iso perhe ja elämässä on niin paljon mielenkiintoista, -
että sitä ei malta jättää väliin. - Kyllä.
Olet kotoisin ja syntyisin körttiläisestä kodista.
Millaisia vaikutteita tunnistat sieltä saaneesi?
Olen isän puolelta 6:n polven körttiläinen Etelä-Pohjanmaalta.
Äiti on Savosta, Suonenjoelta -
5:n polven körttiläinen.
Fredrik Pöyhönen oli siellä äidin puolella.
Hän oli Paavo Ruotsalaisen hyvä ystävä.
Paavo usein majoittui ja kävi heidän luonaan siellä.
Paavo Ruotsalainen antoi Fredrikin uudelle talolle nimen.
Sanoi, että Kipinä olisi hyvä nimi Fredrikin uudelle talolle, -
koska Jumalan kipinät on syntynyt, syttynyt Suonenjoella.
Hieno nimi. Joo.
Se tavallaan oli ihan verissä nämä uskon asiat ja körttiläisyys.
Äitini on kertonut, että pikkupoikana, olisinko ollut 5-vuotias, -
kun olin kuumeessa maannut sängyssä, -
ja olin kuullut näitä Etelä- Pohjalaisia körttisaarnaajia, -
heidän puheitaan ja jotakin oli tarttunut sitten sieltä.
Olin sieltä lakanoiden välistä lausunut: "Mahrammekohan me todella olla -
niitä kaidan tien ahdistettuja kulukijoita."
Tämmöisellä haikealla nuotilla körttisaarnaajat puhuivat.
Isän nuotilla ehkä. - Niin, kyllä.
Ja tuota...
6-vuotiaana isovanhemmat asetti Uuden Testamentin käteen, -
että tämä on sinun.
Luin sen sitten. Seuraavaksi tuli sitten koko Raamattu.
Osasit jo niin pienenä lukea.
Olin oppinut lukemaan, ja siitä se alkoi sitten.
Kyllähän sitä paljon -
sieltä vanhasta körttiläisyydestä oli mieleen jäänyt.
Usko Raamatun virheettömyyteen oli tärkeä, -
ja sitten henkilökohtainen herääminen ja kilvoittelu, -
eli uskon taistelu, että pysytään perille asti uskossa, -
niin kuin tuo lausekin kertoo, minkä pienenä poikana lausuin.
Me, vuotta nuoremman velipojan, Pertin kanssa -
nukuttiin kerrossängyssä, ylhäällä ja alhaalla.
Me otettiin kauraryynipaketti, pahvilaatikko, -
pantiin se poikki ja kiinnitettiin seinään.
Laitettiin sinne Uusi Testamentti, Katekismus ja Siionin Virret.
Ja sanottiin, että se laatikko on nimeltään 'Pyhät Kirjat'.
Näitä luettiin iltaisin ja aamuisin velipohjan kanssa.
Kyllä sieltä paljon on tarttunut mukaan.
Ne on tärkeitä nuo lapsuuden kodista saadut askelmerkit meille.
Kyllä. - Joo.
Jostain luin, että olet sanonut, -
että sinulle oli tuttua ja vierasta tulla uskoon.
Ootko näin todennut?
Kyllä. Koska Raamatusta se oli löytynyt, -
mutta itse en ollut sitä kokenut. - Niinpä, joo.
Ja ei sattunut lapsuudessa semmoista, -
että se olisi tapahtunut. Itkin kyllä syntejäni monta kertaa.
Pyyhkiessä kyyneleitä mietin, että onko kyyneleitä tarpeeksi.
Että riittääkö tämä, olenko jo Jumalan lapsi.
Suorituspaineitakin voi tulla.
Se oli ihan suorituskeskeistä, kun en kaikkea ymmärtänyt vielä.
Siinä mielessä se oli vierasta. - Joo, niinpä.
Mutta sitten ollaan päästy eteenpäin.
Mites nyt sitten tämän hetken perheesi, millainen perhe sinulla on?
Helsingissä opiskeluaikaan tapasin teologisessa tiedekunnassa -
suloisen tytön, jonka nimi oli Arja.
Hän on vaimoni nyt, ja meillä on 7 ihanaa lasta.
1 miniä, 3 vävypoikaa ja 7 lastenlasta.
Suurperhe on teillä.
Kyllä. 20 yhteensä.
Vois kuvitella, että se on ykkösseurakunta teillä, -
ja muuta sen jälkeen.
Se on se, keskeisin haaste ja rukouksen kohde. - Kyllä.
Aikoinaan opiskelit luterilaiseksi papiksi.
Nyt sinulle raamatunopetus on keskeinen elämän tehtävä.
Miten tämä prosessi on mennyt?
Isä oli Keiteleen kirkkoherra ja rovasti.
Hän laittoi minut jo 18-vuotiaana -
saarnapönttöön jumalanpalveluksiin saarnaamaan.
Siitä se sitten lähti. Läksin opiskelemaan teologiaa.
Perimmäinen syy opiskeluun oli se, -
että löytäisin syvemmän yhteyden Herran kanssa.
Joo, suhteen rakentamista kaipasit. - Kyllä, se oli tärkein syy siihen.
Se oli tuttua jo isän kohdalta, kun hän oli käynyt sen tien.
Teologisessa tiedekunnassa en tullut uskoon, -
mutta sitten tapasin seurakuntalehtorin Helsingissä, -
joka huomasi, että en ole uskossa -
mutta ilmeisesti huomasi, että olen lähellä.
Hän luki Raamatusta Jeesuksen sanat: -
"Katso, minä seison ovella ja kolkutan.
Jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, -
niin käyn hänen tykönsä sisälle ja aterioitsen hänen kanssaan, -
ja hän minun kanssani."
Ajattelin, että tuo on tärkeätä minulle. Tuo on, mitä tarviin.
En kuitenkaan osannut sanoa muuta kuin, -
että 'haluaisin kyllä, että näin olisi elämässäni'.
Siinä se rukoukseni oli. - Niin. Pyhä rukous.
Kyllä. Tämä henkilö sitten rukoili puolestani ja siunasi taivastielle.
Hän alkoi sitten lukea pelastetun kiitosvirttä, Psalmia 34.
Ihmettelin, miten tämmöinen muutos voi tapahtua.
Mulla kyyneleet siinä jo vähän valui silmistä, kun tilanne oli niin herkkä.
Ihmettelin, että näin harras ja raskas tilanne yhtäkkiä muuttui, -
kun Hän alkaa lukea pelastetun kiitosvirttä.
En tajunnut, että olen uskossa.
Mutta sitten, kun kysyttiin, että oletko sinä uskossa, -
niin suustani tuli, että 'olen'.
Jäin ihmettelemään, että mitä tämä tarkoitti.
Miksi sanoin näin, ja mistä se tuli? - Niin.
Sitten tajusin. Kun tuli tää suun tunnustus, -
tajusin, että se tapahtui, kun keskusteltiin ja rukoiltiin.
Kaikki kirkastui siinä.
Muutamaa kuukautta myöhemmin sain kokea henkikasteen, -
täytyin Pyhällä Hengellä.
Siinä tuli muutakin kuin uudet kielet.
Siinä tuli semmoinen, että rakkaus Raamattuun lisääntyi.
Se oli ollut 6-vuotiaasta asti, mutta se lisääntyi sillai, -
että alkoi tuntua, että alan jotain tästä ymmärtääkin - edes vähän.
Joo, anemia alkoi väistymään. - Kyllä.
Sitten se Raamattu alkoi avautua.
Mutta siitä oli ehkä hieman tuskallisia seurauksia, -
kun luin täältä 1. Korinttolaiskirjeen luvusta 1:
"Korintossa olevalle Jumalan seurakunnalle, Kristuksessa -
Jeesuksessa pyhitetyille, jotka ovat kutsutut ja pyhät,"
Elikkä ihmettelin, mitäs tämä voi tarkoittaa, -
että onko seurakunta se, ne kutsutut ja pyhät.
Mulla oli ihan väärä käsitys ollut seurakunnasta.
Pian sen jälkeen valmistuin papin virkaan.
Pappilassa sitten jouduin painimaan tämän asian kanssa.
Raamattu näyttää sanovan, että seu- rakunta onkin uskovien seurakunta.
Arjan kanssa sitä asiaa pohdittiin, luettiin ja tutkittiin.
Lopulta tultiin siihen tulokseen, -
että jätin eroanomuksen luterilaisen papin virasta.
10 kuukautta ainoastaan olin ollut siinä tehtävässä.
Silloin se kävi näin vaikeaksi.
Kasteasiasta en silloin ymmärtänyt mitään.
Toivakan helluntaiseurakunnassa käytiin kasteella, -
Jämsässä itse asiassa, -
mutta liityttiin Toivakan helluntaiseurakuntaan.
Sitten toimin siellä Toivakassa -
helluntaiseurakunnassa 4 vuotta. - Joo.
Sillä tavalla elämä on mennyt. - Mennyt eteenpäin.
Sulla oli varmaan vahva paini tuon asian parissa jossain vaiheessa.
Oot kamppaillut kovasti. Koetko, että nyt sulla on rauha?
Kyllä se on, joo.
Kirjoitin vuonna -81 kirjan 'Yksi Kaste' tästä kasteasiasta.
Ja kyllä se niin kirkkaaksi kävi, että se taistelu loppui siihen.
Aina uudestaan luen Raamattua, -
ja tietysti Raamatun sana voi johdattaa edelleenkin.
En ole lyönyt lukkoon sitä, että olen kaiken sieltä ymmärtänyt.
Mutta kyllä se aina ohjaa samaan suuntaan.
Tämä tuntuu näin oikealta.
Sitten olet päätoimittajana Ristin Kansa -lehdessä.
Mitä se antaa sinulle?
Joo. Kun Ristin Kansa -lehti perustettiin v. 2004, -
ja 2005 vuoden alusta se alkoi ilmestyä säännöllisesti, -
niin alussa Heikki Ahonen, Helluntaikansan puheenjohtaja -
pyysi minua siihen päätoimittajaksi.
Olen siitä asti siinä ollut, ja hyvin tyytyväisenä, -
koska se tarjoaa semmoisen aitiopaikan.
Just ajattelin. Mulla tuli aitiopaikka-sana mieleen, -
että olet aitiopaikalla seurakuntaelämään nähden. - Se on.
Ja siihen, mitä Jumalan Henki tahtoo antaa -
kirjoittajille ympäri Suomea ja jopa ulkomailla.
Mitä Herra antaa kirjoitettavaksi, niin se tulee ensin minulle -
ja käyn läpi sitä hyvin hartaana ja iloisena, -
että pääsen - olen saanut sellaisen tehtävä Jumalalta.
Myöskin se tarjoaa hyvän mahdollisuuden tuoda esille sen, -
mitä itse on saanut Jumalalta, -
että pääsee niin kuin heti julkaisemaan sen.
Se on kanava. - Niin, kyllä.
Saa itse olla kanava ja se lehti on kanava. - Niin, näin se on.
Entäs, mitä sinulle sisältää sana korpivaeltajat?
Joskus, muistaakseni vuonna -91,
90-luvun alkuvuosina -
aloitettiin Arjan kanssa sitä kynttilän tekoa, -
ja silloin meitä oli joskus auttamassa Raine Pitkonen Jyväskylästä.
Huomattiin, että meillä on samantapainen ääni, -
yhdessä laulaessa oli kuin 1 mies olisi laulanut.
Ruvettiin laulamaan ja harjoiteltiin sitä.
Otettiin nimeksi Korpivaeltajat.
Hän oli koulutukseltaan eräopas... - Kahdestaan?
Kahdestaan aloitettiin, eli 2 miestä ja kitara -kokoonpano.
Hän oli eräopas, ja me asuttiin Korpilahdella, -
Eskonkorvessa, Eskonkorventiellä.
Muutenkin oltiin uskontien korpivaeltajia -
Rainen kanssa molemmat.
Niin tämä nimi sopi meille hyvin.
Mutta kun tämä Länsi-Päijänteen seurakunta perustettiin 2010, -
niin tämä Korpivaeltajat laajeni seurakunnan kuoroksi.
Me ollaan tehty Ristin Tiellä -äänite, -
ja meillä on siinä jo piano, kornetti, bassokitara ja...
Montako ihmistä?
Meitä on toistakymmentä, parhaimmillaan 15-16.
Ei aina ole kaikki paikalla.
Ja Idän Viisaat -oratorion ootte toteuttanut.
Se oli varmaan hieno kokemus, kun sai semmoisen tehtyä.
Se oli kyllä hieno juttu. Se on vieläkin TV7:ssa.
Joo, arkistosta löytyy.
Sävellys ja sanoitus on sinulta? - No joo.
Musiikki-ihmisiä oot.
Paitsi siltä osin, kun osa on suoraan Raamatusta. Sanat on sieltä.
"Kristus johtaa omiaan -
kotiin luoksensa.
Jeesus on uusi ja elävä tie.
Tie, totuus, elämä.
Vain yksi tie vie taivaaseen.
Se on kaita tie."
Juhana, ohjelma-aikamme alkaa nyt olla päätöksessään, -
mutta jatketaan tästä seuraavassa jaksossa lisää.
Kiitän siitä, että tämä haastatteluhetki tuli mahdolliseksi, -
ja kiitos kaikesta jakamastasi. Se on ollut tärkeää kuultavaa.
Kiitos. - Kiitos, kun sain tulla mukaan.
Kiitos myös sinulle seurassamme olosta.
Jumalan ihmeellistä johdatusta sinun elämään.
Nähdään. Hei.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist