Tervetuloa Kulmakivi-ohjelmaan.
Kulmakivessä nähdään ja kuullaan Jumalan ihmeitä.
Olen Nanku Anttila. Mulla on vieraana Jämsänkoskelta Anne Pylvänäinen.
Tervetuloa Anne. - Kiitos.
Minkälainen päivä sulla Anne on tänään ollut?
Hyvin mielenkiintoinen.
Oon valmistautunut tähän yhteiseen haastatteluun.
Siinä monenlaista puuhaa kotona tein.
Kävin läpi erilaisia teemoja, mitkä liittyy elämääni.
Katsoin elämääni taaksepäin, tein vähän tilintekoa ittestäni.
Kuka on Anne Pylvänäinen? Mitä asioita sulle tulee mieleen itsestäsi?
Olen aviovaimo, Arton vaimo, -
ollut jo yli 30 vuotta Arton kanssa onnellisesti naimisissa.
Me ollaan aviopari, joka pitää avioliittotyöstä, arvostetaan sitä.
Ollaan seurakuntaihmisiä, -
molemmat aktiiveja Jämsän helluntaiseurakunnassa.
Siellä vastataan eri jutuista.
Ollaan oltu lähetystyössä.
Ihmisenä olen ulospäinsuuntautunut ja puhelias, -
tällainen suomalainen nainen.
Suomalainen nainen - ihan ei kuitenkaan tavallinen, en usko.
Mistä olet kotoisin? - Jämsästä.
Olet Jämsästä kotoisin, ja asut nyt Jämsänkoskella. - Joo.
Mitäs kaikkea olet opiskellut?
Ihan tavalliset koulut, mitä Suomessa yleensä käydään.
Ensin lukioon, siitä sosiaalikasvattajaksi -
ja sitten yliopistoon erityispedagogiikka pääaineena.
Myöhemmin kasvatustieteitä.
Jatko-opiskelin yliopistossa viimeksi Tampereella.
Olet muutama viikko sitten väitellyt tohtoriksi. - Joo, kyllä.
Mistä aiheesta?
Se liittyi kasvatustieteen alaan.
Teemana oli kehitysyhteistyö- arviointi ja prosessiarviointi.
Työssäni käsittelemäni keissi liittyi Tansaniaan -
ja tansanialaiseen ammattikouluun, jonka Fida on käynnistänyt.
Aiemmin se oli Suomen Vapaa Ulko- lähetys ja Lähetyksen Kehitysapu.
Käynnistettiin -87 vuonna ja oppilaitos jatkaa toimintaansa edelleen.
Minkä takia Tansania?
Koin voimakkaasti jo nuorena, Jumala puhui.
Luin Raamattua. Siellä oli: "Tule yli Makedonian ja auta meitä."
Mietin missähän se mun Makedonia on, -
minkähän yli mun pitää mennä ja ketä auttaa.
Kun tapasin Arton, ja ruvettiin seurustelemaan, -
niin Artolla oli jo lähetyskutsu. Hän kysyi ensimmäisenä, -
että hänellä on lähetyskutsu, jonka hän oli saanut nuorena.
Hän oli sen jo äidilleen kertonut.
Hän kysyi, että mites jos joskus matka suuntautuisi ulkomaille, -
niin lähtisitkö mukaan? Sanoin joo, ilman muuta.
En ole samanlainen, niin rohkea luonteeltani kuin mieheni Arto.
Mutta silti mulla oli halu mennä ja tehdä sitä Jumalan kutsua, -
minkä Hän oli mun sydämelleni laskenut.
Tansania siksi, koska siinä oli aiempi vaihe, -
että me ite aktiivisesti haluttiin jonnekin lähteä.
Oli Nicaragua, jonne Kehitysyhteis- työpalvelu KEPA haki henkilöitä.
En muista laitettiinko me koskaan hakemuksia.
Mutta sitten Arton veli Vesa kuuli siitä, -
että ollaan kiinnostuneita KEPAsta.
Niin Vesa sanoi, että Lähetyksen Kehitysapu ainakin tarvii ihmisiä.
Hänpä ottaa selvää, oisko niillä tarvetta. Sitä kautta tuli Tansania.
Ja te ootte ollu siellä yhdessä sun miehen kanssa? - Joo.
Kauanko te olitte? - Me oltiin 5 vuotta ensimmäisessä jaksossa.
Sitten tutkimukseen liittyen, joka sekin liittyi Tansaniaan, -
sitten ollaan oltu siellä ehkä reilu puoli vuotta.
Milloin olitte siellä?
Me ollaan oltu 1990-luvulla työssä Fidan kautta.
Vuonna 2006 olen viimeksi kerännyt aineistoa sieltä.
Kuinka kauan väitöskirjaan tulevan tiedon hakeminen kestää?
Millainen prosessi se on?
En pystynyt tekemään väitöstutkimusta päätoimisesti.
Se on ollut projekti, joka on kulkenut mukana.
Mutta onneksi vihdoinkin sai päätöksensä nyt elokuussa.
Pitkä prosessi, voin sanoa. Aineiston keruu, kun itse litteron...
Mulla oli haastateltavia tosi paljon, niitä tarinankertojia oli toista sataa.
Olen itse ne käsitellyt - mulla ei ole ollut apuvoimia.
Pitkä prosessi, swahilinkielisiä tekstejä.
Kyllä mä siinä olen oppinut jotain muutakin.
Ainakin swahilia? - Niin, toivottavasti.
Minkäslainen aika se oli, kun olitte Tansaniassa?
Olen kokenut olevani oikealla paikalla, -
vaikka on ollut haasteita, olen sairastanut malariaa monesti, -
ja on ollut haastavia tilanteita fyysisesti.
Se valtava yhteys, mitä siellä koki, oli arvokasta.
Koska meillä on yksilökeskeinen kulttuuri, -
niin yhteisön välittäminen tuntuu hienolta.
Kun sairastin, niin ihmiset tuli katsomaan ja piti huolta.
Onko jotain Jumalan ihmeitä tapahtunut näillä reissuilla?
On. Kyllä voi sanoo. Voin kertoa elämästäni ihmeen: -
Kun yhdeltä lomajaksolta Suomesta palattiin sinne, -
oltiin menossa Dar es Salaamista Mwanzan oppilaitokseen, -
joka nykyään on Nyakato Vocational Training Center, -
jossa me työskenneltiin.
Me jouduttiin paluumatkalla ajamaan pitkää matkaa -
ja yritettiin ehtiä ennen pimeää turvallisuuden vuoksi -
ettei tarvitsisi ajaa pimeässä.
Sitten jouduttiin ohittamaan paikallista pientä bussia.
Kuinka ollakaan, näkyvyys oli niin heikko, -
että tilanne pääsi yllättämään eli sieltä tulikin vastaan auto.
Me oltiin juuri sitä bussia ohittamassa, -
kun me tajuttiin (Arto ajoi), että me ei ehditä tästä mihinkään -
että nyt tulee pahaa jälkeä.
En mitään muuta muista, kuin että huusin "Jeesus auta".
Seuraava tilanne oli se, -
että meidän auto oli kääntynyt ojan puolelle, ihan eri suuntaan menossa.
Se oli semmoinen rinne, joka nousee siitä vierestä.
Istuin siinä autossa vähän kallellaan, -
ja käännyn katsomaan vieressä olevaa Artoa, -
että missä me niinku ollaan.
Meillä oli joku laite siinä soimassa.
Kysyin Artolta: "Ollaaks me Taivaassa?"
Arto sanoi: "Ei, me ollaan kuule täällä autossa."
Kysyin: "Ollaanko me loukkaannuttu?" Arto sanoi: "Ei, auto käy vielä."
En päässyt omalta puoleltani pois. Mutta me päästiin Arton ovesta pois.
Autosta, joka oli tulossa vastaan ja oli nyt pysähtynyt, nousi kaksi miestä.
Miehet tulee ja sanoo ensimmäisenä, että se oli Jumalan ihme.
Me sanottiin, että täytyy olla, -
koska me tajuttiin molemmat, että nyt on meijän lähtö.
Enää ei ehdi väistämään, koska bussi on rinnalla ja toinen tulee vastaan.
Emme ymmärrä, miten automme mahtui kääntymään toiseen suuntaan.
Mutta Mwanzassa, kun tultiin aikanaan kotiin, -
en muista kuinka kauan se reissu kesti.
Saavuttuamme kotiin meillä työskennellyt henkilö kysyi, -
että mitä teille tapahtui matkalla, että hän rukoili.
Sanoin, että kyllä oli erikoista, olimme menettää henkemme.
Se oli Jumalan varjelus. Se oli henkilökohtainen ihme.
Toinen ihme - voisin kertoa tästä oppilaitoksesta, -
josta tää tutkimus tehtiin, tai mä tein sitä.
Mulla oli tansanialainen henkilö oppilaitoksesta tutkimusavustajana.
Väitöstilaisuudessa oli tää sama henkilö, -
joka nykyisin on koulun johtaja.
Tutkimusaineistoa kerätessäni hän oli opettajana.
Hän kertoi, miten tää oppilaitos on laajentunut.
Aiemmin siellä oli 3 linjaa. Oppilaitos on käynnistetty vuonna -87.
Nyt on oppilaitos laajentunut niin, että siellä on 8 opiskelulinjaa.
Opiskelija valmistuu 2 vuodessa ammattiinsa, -
saa Tansanian valtion hyväksymän virallisen tutkinnon.
Siellä on yli 400 oppilasta, aiemmin oli vain noin 20.
Oppilaitos on ollut yli 22 vuotta itsensä kannattava.
Se on suuri Jumalan ihme.
Suomalaiset lähetyssaarnaajat, Tyyni Manninen, Anna-Liisa Antturi -
ja Maija Kauppinen, käynnistivät tämän.
Ensimmäinen rehtori oli Eeva-Liisa Nikkilä.
Jumalan johdatuksessa he loivat oppilaitoksen, -
joka ei ole kopio suomalaisesta, vaan on menestyvä tansanialainen.
Laitoksen johtajat hyödyntävät sen arviointiprosessin tuloksia, -
mitä me yhdessä siellä kerättiin.
Prosessiarviointi on muuttanut heidän ajattelutapansa, -
ja he koko ajan kehittävät oppilaitosta.
Tämä on hieno tarina siitä, kuinka Jumala on auttanut.
Tässä ammattioppilaitoksessa opetetaan Raamattua joka viikko.
Ihmisiä tulee tuntemaan Jumalan ja Jeesuksen henkilökohtaisesti, -
joka on tosi tärkeää.
On islamilaisia sekä kristittyjä opiskelijoita, taustalla ei ole väliä.
Opiskelijaksi voi hakea -
sukupuolesta, uskonnosta tai etnisestä ryhmästä riippumatta.
On Jumalan ihme, että oppilaitos on kannattanut itsensä yli 22 vuotta.
On kyllä. Millä tavalla oppilaitoksena tämä koulu eroaa suomalaisesta?
Suomalainen ammattioppilaitos saa valtion rahoitusta, -
mutta siellä heidän pitää itse hankkia varat, -
millä he koulunsa pyörittää.
Se tapahtuu niin, että laitoksessa on tietysti koulumaksut, -
ja koska on ammattikoulusta kysymys, -
niin ihmiset opettelee itsenäistä ammatinharjoittamista.
Opiskelijat saavat hyvää harjoitusta työpajoissa, -
tai pienissä tehtaissa.
Ei niin, että opiskelijat tekevät niska limassa töitä, eikä opi muuta.
Tuotantopajoissa on ihan täystyöllistettyjä työntekijöitä, -
jotka neuvoo opiskelijoita. Työpaja on harjoittelupaikka.
Sillä lailla se eroaa suomalaisesta paljon, -
että suomalaiset oppii työnsä pääasiassa muissa firmoissa.
Toki heilläkin on kontakteja firmoihin.
Onko tämä ainoa tämän tyyppinen koulu Tansaniassa?
Tätä koulua hallinnoi paikallinen helluntaiseurakunta -
ja tansanialaisten helluntaiseurakuntien yhteisö FPCT.
Tää ei ole sillä lailla ainutlaatuinen.
Tansaniassa on enemmän yksityisiä kuin valtion ammattikouluja.
Sillä lailla ero Suomeen on valtava.
Suomessa on lähinnä kuntayhtymien ylläpitämiä, mutta siellä yksityisiä.
Tämä koulu on alueen viiden parhaan joukossa, se on huippukoulu.
Ne ovat oppineet tarjoamaan koulutusta laadukkaasti.
Minkälaiset oli ne tulokset? Millä tavalla se koulutus vaikuttaa?
Koulutus vaikuttaa sillä lailla, -
kun siinä kysyttiin sosioekonomisia vaikutuksia, -
niin esimerkiksi asia, jota ei tule ajatelleeksi on, -
ettei kaikilla ei ole varaa mennä koulutukseen.
Ei ole varaa vaikka ammatillisen oppilaitoksen koulumaksuihin.
Oppilaat, jotka olivat opiskelleet tässä Training Center -oppilaitoksessa, -
niin siellä oli esimerkkejä, joissa oppilas oli tarjonnut koulutusta.
Yksi valmistunut opiskelija oli kouluttanut 50 eri henkilöä.
Se on valtava se vaikutusten ketju.
Saat ammattitaidon ilman virallista todistusta.
Pystyt hankkimaan elannon, joka on iso asia.
Köyhyys on iso ongelma Afrikassa, myöskin Tansaniassa.
Se oli hienoa, että näin käy.
Toki siellä oli semmoisia haastavia tuloksia myöskin, -
että esimerkiksi opiskelijat, vaikka olivat täystyöllistettyjä, -
olipa vaikka toisen palveluksessa, -
niin oli palkat jäänyt maksamatta.
Eli se ei välttämättä nosta köyhyydestä, -
vaikka on saanut koulutuksen ja työpaikan ei ole riittävää toimeentuloa.
Siten oli eräs itsenäinen ammatinharjoittaja, puuseppä.
He oli tehnyt 240 koulupulpetteja.
Oli tehty virallinen tilaus, ja he vastasi ja teki ne.
Kolme ihmistä teki yötä-päivää 240 pulpettia.
Iso määrä Tansanian shillinkejä paloi materiaalien hankintaan.
Koskaan heille ei siitä maksettu mitään. Pulpetit kyllä vietiin.
Opiskelijoita pitäisi kouluttaa lisää riistävistä rakenteista.
Ja työoikeudet.
Ja yrittäjyys, mitä riskejä siihen liittyy, ja miten niitä voisi ehkäistä.
Tämmöinen oli tärkeä tulos myöskin.
Monelle, ei vaan yksilölle, joka saa koulutusta, se on merkittävää.
Koko suku hyötyy.
Koulutusta saavat opiskelija auttaa eteenpäin ihmisiä, -
sisaruksiaan ja heidän lapsiaan, vanhempiaan.
Se ketju on uskomaton. Kutsuisin sitä enemmänkin verkostoksi.
Se ei ole vain lenkki lenkin jälkeen, -
vaan verkko, joka peittää alleen ihmisiä.
Siitä hyötyy seurakunnat. Siellä ihmiset osaa monia asioita.
Joku rakentaa kirkon kattoja, kuka tekee ikkunoita, kuka portteja, yms.
Jokaiselle joku oma taito. - Kyllä.
Mitä tulevaisuuden suunnitelmia tai haaveita sulla on?
Mitä lähitulevaisuus tuo tullessaan?
Tutkimus kiinnostaa.
Kiinnostaa ihan kaikki muukin, mikä liittyy elämään, seurakuntaelämään.
Oon ymmärtänyt rukouksen merkityksen, kuinka tärkeä se on.
Se on sitä, mitä haluan hengittää. Ilman rukousta en pärjää.
Raamattu kertoo meille, -
että tehkää tekoja, joissa teidän kääntymyksenne - parannus, näkyy.
Että se muuttui minussa niiksi teoiksi.
Ja mitä Jumala haluaa rukousten kautta minulle puhua, -
ja koko seurakunnalle.
Tulevaisuuden ajatukseni on, että voisi kulkee niissä askelissa.
Moni on kysynyt, mitäs nyt? Voin sanoa, että nyt mä en tiedä.
Oon kiinnostunut, on pieniä opiskeluviritelmiä, -
oon kiinnostunut monista asioista ja musiikista.
Mutta ne on alisteisia Jumalan tahdolle.
Haluan, että ne on alisteisia Jumalan tahdolle.
Haluaisin kuulla Jumalan äänen elämässäni entistä vahvemmin.
Kyllä varmasti tuut kuulemaan myöskin.
Kiitos Anne, että pääsit tänne mukaan.
Tää oli tämänkertainen Kulmakivi-ohjelma.
Nähdään taas seuraavalla kerralla.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist