Tervetuloa taas Kulmakivelle.
Kanssani on täällä keskustelemassa Mäntästä Nanku Anttila.
Kiva, että pääsit tulemaan. - Kiitos, kiva oli tulla.
Taisit tulla suoraan töistä. - Joo, mulla oli lentävä lähtö.
Mitä kaikkea on kuulunut päivääsi?
Ihan oon tehnyt töitä. Toimistolla oon ollu.
Sen lisäksi tietysti lasten harrastuksia -
ja niitten asioiden hoitamista.
Montako lasta sulla on? - Mulla on 3 poikaa.
Jaa, minkä isäisiä?
Vanhin on 11-vuotias, -
keskimmäinen on 9-vuotias ja nuorin on 5 vuotias.
Nuorin ei oo vielä koulussa. - Hän on päiväkodissa.
Kolme poikaa. Siinä vilskettä riittää kotonakin.
Joo, riittää kyllä.
Mitä vanhemmaksi ne kasvaa, niin sitä rauhallisemmaksi ne tulee.
No niin, sitten tulee erilaiset asiat kuvioihin mukaan.
Harrastukset lisääntyy, harras- tuksiin kuskaaminen ja tällainen.
Meillä on jalkapallo ollut suuressa osassa nyt kesällä, -
niin lähes päivittäin on saanut kuskata poikia jalkapallokentälle.
Harrastaako miehesi jalkapalloa? - Ei harrasta.
Ei oo sieltä tullut tämä.
Taitaa olla mun peruja enemmän.
Oon harrastanut jalkapalloa ja yrittänyt heitä sinne innostaa.
Ok. Se onkin näin päin.
Oletko mänttäläinen ihan alkujaan?
Jyväskylästä ollaan muutettu Mänttään kouluikäisenä.
Sitä ennen oon Namibiasta tullut. - Namibiasta, hmm.
Sieltä taitaa tämä sinun nimikin juontaa, Nanku.
Sieltä se tulee. Silloin, kun synnyin, -
niin siellä annettiin sen kulttuurin mukaan -
paikallinen nimi, joka jollain tapaa kuvaa sitä hetkeä, -
kun on syntynyt. Mulle annettiin nimi Nangula, -
joka tarkoittaa auringon kanssa syntynyttä tyttölasta.
Eli synnyin aamulla. - Niin, ihana.
Nanku on siitä suomennettu versio, joka on helpompi sanoa.
Oon sitten virallistuttanut sen nimen samalla, -
kun menin naimisiin ja sukunimi vaihtui. - Niin.
Varmaan moni kyselee, että mistä tämä nimi.
Joo. Enemmänkin ihme, jos ei joku kysy, että mistä se nimi tulee.
On sen verran erikoinen.
Mitä vanhempasi teki Namibiassa? - Isä oli lääkärinä, kirurgina.
Äiti oli meidän lasten kanssa kotona.
Olet myös kristitty. - Joo.
Missä vaiheessa elämääsi on uskonasiat tulleet?
Tietysti ihan sieltä pienestä lapsesta.
Tavallaan lähetystyössä ollaan oltu, -
ja vanhemmat on ollu paljon seurakunnassa mukana -
ihan koko elämän läpi.
Onko sulla muistikuvaa niin sanotusti uskoontulosta -
tai miten se on tapahtunut? Oletko kasvanut uskoon, vai?
Kyllä se oikeastaan on se tietynlainen kasvu.
Usko on tullut sieltä lapsesta.
Aikuisena kävin sitten kasteella.
Tavallaan ne ajat on ollut sellaisia, -
että jotenkin on tietoisesti itse tehnyt sen päätöksen. - Kyllä.
Eikö se ole vähän sellaista, -
että joutuu tekemään päätöksiä Jeesuksen seuraamisesta -
elämän eri vaiheissa - murrosiässä ja aikuistuessa.
Välillä on ns. kehitystehtäviä ihmisen elämässä, -
jolloin valitsee sitä suuntaansa.
Niinhän se on. Ja totta kai ne sitten seuraa mukana. - Kyllä.
Millainen sulla aikoinaan oli ammatinvalinta?
Musta tuntuu, että en vieläkään oikein tiedä, mitä teen.
Oon opiskellut vähän eri aloja.
Oon kauneudenhoitoalaa opiskellut lukion jälkeen, -
tapahtumatuotantoa, markkinointia, ja viimeinpänä muotisuunnittelua.
Se ala on ehkä kaikkein vahvimpana jäänyt elämääni.
Niin, kerropa siitä tarkemmin.
Aloin suunnittelemaan asusteita vuosia vuosia sitten, -
että tein ittelleni.
Oon aina rakastanu pipoja, huiveja, niin aloin niitä suunnittelemaan.
Kävin siinä välissä Helsingissä muotisuunnittelukoulun, -
jonka jälkeen perustin yrityksen.
Sitten oon niitä omia tuotteita myynyt.
Ok, sulla on tuotemerkkikin. - Joo, se on Nankudesign.
Nankudesign tietenkin.
Oon nähny näitä sun pipoja, pantoja ja erilaisia huiveja.
Ne on kyllä aika erikoisia.
Yksinkertaisia loppujen lopuksi, mutta niissä on aina joku jekku.
Sekin pään aukomispipo, niin voi hyvänen aika.
Joo. Mä tykkään tavallaan yhdistellä semmoista -
kaunista ja vähän rouheeta.
Siitä syntyi mun ykköstuote, joka on pään aukomispipo.
Se on pipo, jossa on vetoketju ja timantteja.
Tavallaan siinä yhdistyy ne molemmat, -
eli se vetoketju on tietynlaista asennetta ja timantit herkkyyttä.
Kyllä. Teetätkö näitä tuotteita jossain halpamaassa?
Ei, mulla on ihan kotimainen tuotanto.
Kangaskin tehään Suomessa. Koko ompelutuotanto on myös Suomessa.
No wau, sehän on aina plussaa! - Joo.
Se on myös aina logistisesti helpompaa, että tietää, mitä saa.
Ja pystyy reagoimaan sitten nopeesti, jos tulee haasteita -
tai isompia tilauksia. - Kyllä, joo.
Eli olet ilmeisesti aika luova ihminen sitten?
Aa, no, kyllä mä oon.
En jotenkin kyllä piä itteäni mitenkään erityisen luovana, -
mutta se on ollu ehkä koko ajan.
Se on ollu mulle helppoo, se asioitten luominen.
Sitä ei tarvii puristaa. - Niin.
Onko sulla joku tietty mielentila, jolloinka syntyy?
Tai vuodenaika, vuorokaudenaika? Ootko huomannut?
No eniten niitä syntyy varmaan yöllä.
Tavallaan semmoinen, että tulee niitä ideoita puoliunessa, -
unessa, illalla tai aamuyöllä.
Tavallaan silloin ehkä niitä pulpahtelee.
Myöskin osittain silloin, kun mä vain teen.
Esimerkiksi se vetoketjupipo oli semmoinen, -
että olin päättänyt tehdä jonkun pipon ittelleni.
Ei mulla ollu mitään ajatusta.
Keräsin vain kaikki kamat pöydälle ja aloin suunnittelemaan siinä.
Pitääkö sun pojat sun pipoja? - No, kyllä ne pitää.
Ehkä enemmän tuntuu olevan sitä, ettei suutarin lapsilla oo kenkiä.
Välillä täytyy antaa omia pipoja lapsille, kun jonnekin ne aina katoo.
Niin justiin.
Millaista on olla nykymaailmassa nuorena kristittynä perheenä, -
kun koulumaailmastakin tulee erilaisia vaikutteita?
Ehkä hyvinkin erilaisia, mitä itse haluais lapsillensa opettaa.
Onhan se haastavaa.
Tai tietysti suurin ehkä on toi netti, -
kaiken maailman laitteet, kännykät ja semmoiset.
Se on ihan kellä vaan, kaikilla varmasti samat huolenaiheet.
Että mitä sieltä sitten saa, -
kun ei koko ajan pysy perässä ite, -
että mitä on nykyhetkessä, -
ja mikä on tällä hetkellä lapsilla se hieno juttu.
Sepä se onkin. Koko ajan tulee kaikenlaista uutta.
Ei tahdo pysyä perässä.
Nuorempi varmaan pysyy mutta vanhemmalla ainakin -
tuntuu, että on aika lailla kehityksen kelkasta tipahtanut jossain vaiheessa.
Jollain tavalla me ehkä vielä puhutaan suunnilleen samaa kieltä.
Oon ollu nuori, kun oon saanu lapset, että ei ole ihan hirveetä kuilua.
Toisaalta osittain olen myös halunnut pysyä mukana niissä.
Oon kyllä kiinnostunut niistä lasten jutuista, -
että mikä tällä hetkellä on se in. - Joo.
Viettekö poikia seurakuntaan?
Kyllä, säännöllisen epä- säännöllisesti ehtii ittekin käydä.
Kesällä olivat leirillä ja muuta, että kyllä.
Sulla Nanku on sellainen sivusto kuin sairaankaunis.
Joo, mä tosiaan useampi vuosi sitten jo perustin sivuston, -
missä sairaat saa kertoa omia tarinoita heidän näkökulmasta.
Ajatus lähti siitä, että mun edesmenneellä isällä oli MS-tauti.
Sisko sairastui myös MS-tautiin.
Vähän sellainen ajatus, että olis jotenkin ihana, -
että sairailla olisi joku oma juttu.
Että sä oot jotenkin spesiaali ja ihme, vaikka sulla on joku sairaus.
Siitä syntyi tää sairaankaunis.
Minkälaisista sairauksista siellä on ollut puhetta?
Ihan laidasta laitaan.
Mielenterveysongelmista, ihan syömishäiriöihin, -
ja syöpään, ihan siis ei... en pysty rajaamaan.
Ehkä, jos tekee nopean katselmuksen, -
mielenterveysongelmat oli se suurin, mistä ihmiset on kirjoittanut.
Siellä on reilu 700 kirjoitusta, mitä ihmiset on tänä aikana kirjoittanut, -
kirjoittanut omia tarinoitaan.
Voiko niihin reagoida ja kommentoi?
Joo. Tällä hetkellä on vähän niinku ...
Sivusto on jo tietynlaisen huipun käynyt, -
mutta se oli kuin Facebook ...
Se oli Facebook-sivusto, ja sinne sai kirjoittaa oman tarinan, -
jonka mä käänsin sinne sivulle, jota sai kommentoida, -
ja sai reagoida sitten siellä. Osittain myös vertaistukea.
Varmaan alussa kirjoittaneet ovat saattaneet jo kuollakin.
Se on paljon mahdollista.
Osa on myös jostain syystä halunnut oman tarinan pois sieltä.
Tai jotkut on halunnu lisätä oman tarinan.
Kaikkien ihmisten tarinat ja elämät tietysti elää. - Kyllä, joo.
Minkälaista se oli, kun isäsi ja sisaresi sairastuivat MS-tautiin?
Iskä sairasti 20 vuotta sitä MS-tautia.
Toki se on ollut meidän elämässä koko ajan - se vaikeus.
Varsinkin siskon sairastuminen oli tosi rankka meidän koko perheelle.
Se ajatus on koko ajan ollut, että se sairaus ei voi periytyä, -
mut sitten kuitenkin se osu pienimmälle siskolle.
Minkä ikäinen sisaresi oli?
18 vuotta täytti, kun sai sen diagnoosin. - Joo.
Isäsi on kuollut jo? - Iskä kuoli kohta 2 vuotta sitten.
Jaa, siitä on niin lyhyt aika.
20 vuotta ehti sairastaa, että oli koko ajan siinä kotona.
Mutta missään vaiheessa ei luopunut siitä elämän tahdosta elää, -
ja siitä ajatuksesta, että Jumala voi parantaa.
Usko toi sellaista toivoa sitten. - Kyllä se toi.
Ja myöskin äidin elämään, joka oli omaishoitajana.
Se oli varmasti suurimpia kulmakiviä. - Niin.
Miten koit isäsi kuoleman?
Oliko suru? Tietysti surua on, mutta kun uskova ihminen kuolee, -
niin onko se 'siihen puu maatuu, mihin se kaatuu' -tyyppistä surua?
Luulen, että kaikki oli oikeastaan aika iloisia siitä tilanteesta.
Tai, voiko ikinä kuolema olla iloinen, -
mutta iskä oli jo niin huonossa kunnossa.
Vaikka hän ei itse toivonut kuolemaa, -
niin silti se ajatus, että hänellä on nyt kaikki hyvin, -
oli se, mikä kuitenkin kantoi aika pitkälle.
Mulle se merkkas tosi paljon, -
koska oli Pyhäinmiestenpäivä, kun iskä kuoli. - Ihan totta?
Joo. Tavallaan jotenkin se ympyrä sulkeutui mun mielestä siinä.
Että jos ei millään ollut mitään järkee ulkopuolisen silmin -
ehkä ei ollutkaan siinä sairaudessa ja kärsimyksessä, -
niin kuitenkin se mielestäni päättyi parhaalla mahdollisella tavalla, -
että se antoi merkityksen Pyhäinmiestenpäivälle.
Niin. Kuulin kerran, kun eräs syöpäsairas uskova ihminen sanoi, -
että paranin tai en, niin aina käy hyvin. Se oli mahtavasti ajateltu.
Niinpä. Kyllähän sen tietysti näki siinä iskän tilanteessa, -
että ei hän olisi halunnut luovuttaa.
Ei myöskään odottanut sitä, että milloin pääsee täältä pois.
Se oli tavallaan suurin syy, minkä takia sairaankauniin perustin, -
koska se on ollut tosi vaikea asia meidän perheelle ja isälle.
Hänellä meni monta vuotta, ennen kuin pystyi puhumaan aiheesta.
Ja se hiljaisuus siitä aiheesta.
Me kaikki nähtiin ja tiedettiin, mikä se tilanne on, -
vaikka hän ei pystynyt puhumaan siitä.
Hän on tottunut semmoiseen kulttuuriin tai ajatteluun, -
että vaikeista asioista ei puhuta.
Muuttuiko sun oma suhtautuminen kuolemaan, kun isäsi kuoli?
No, en mä tiedä. En oo ajatellut sitä.
Tietenkään sitä ei ajattele ajankohtaiseksi semmoista asiaa.
Se merkkas mulle paljon, että se oli Pyhäinmiestenpäivä, kun hän kuoli.
Niin, ihan kuin olisi ollu tarkoitus ja merkki, -
että pyhä mies kuolee Pyhäinmiestenpäivänä. - Niinpä.
Niin, aika jännä. Joo. Kyllä.
Sun elämä on täynnä elämää. Jo pelkästään perheenkin keskellä -
kolmen pojan äitinä ja vaimona. Teet töitä ja luot.
Pyysin sinua tämän Kulmakivi- ohjelmasarjan toimittajaksi.
Joo, kiitos tästä kunniasta. - Olen tosi iloinen, että suostuit.
Heti, kun sinut näin, niin ajattelin, että tässä!
Sulla jo vähän olikin taustaa, kokemusta TV-työstä jo valmiiksi.
Joo, on jonkinlaista kokemusta, mutta koskaan ei olla valmiita, -
ja todella mielenkiinnolla ja innolla kyllä -
lähen tätä sun kanssa seuraamaan. - Kiva, kiva.
Todennäköisesti siis jatkossa -
saatte nähdä Nanku Anttilaa lisää toimittajaroolissa.
Kiitos Nanku haastattelusta -
ja Taivaan Isän siunausta tulevaisuuteesi.
Kiitos, että olit mukana Kulmakivellä. Tavataan taas.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist