Jollakin haastateltavalla oli nimipäivä haastattelupäivänä.
Tänään on seurassamme pariskunta, jolla on tänään hääpäivä.
Lämpimät onnittelut, ja tervetuloa Kulmakivelle Sirpa ja Heimo Ekonen.
Saako kysyä, monesko hääpäivä teillä tänään on?
43 vuotta. - Voi että. Se on hieno saavutus.
Arvelen, että Taivaassa varmaan taputetaan ja iloitaan tästä.
Kyllä.
Kertokaa ensin vaikka vähän taustatietoja itsestänne, -
että mitä haluatte raottaa meille perheestä, ammateista, -
tai muusta sellaisesta.
Meillä on 2 lasta, 2 tytärtä. Sitten meillä on 5 lastenlasta.
Olen aikani ollut perushoitaja ammatiltani. Nyt olen eläkkeellä.
Mitäs Heimo haluat lisää raottaa meille?
Olen taas sitten...
Olen ollut autopuolella koko elämäni.
Ensi ihan palkollisena ja sitten noin 25 vuotta yksityisyrittäjänä.
Milloin löysitte uskon askeleet, -
ja olivatko omat vanhempanne tien näyttäjinä tässä?
Olen 17-vuotiaana tullut uskoon.
Perheessäni ei ollut uskovaisia, -
eli olen uskomattomasta kodista lähtöisin.
Me ollaan tutustuttu Heimon kanssa, -
ja sitä kautta sitten lähtenyt menemään tilaisuuksiin -
ja sitten tullut uskoon. - Joo. Mites Heimo?
Vanhempani tuli uskoon, kun olin ehkä noin 3-vuotias, 50-luvulla.
Varhaisessa vaiheessa jo niinku selkes asiat mulle.
13-vuotiaana tein uskonratkaisun -
ja myöskin liityin paikalliseen seurakuntaan.
Me ollaan ihan naapureita, meillä on vain 1 km väliä.
Ollaan saman kylän...
Meidän seurustelu alkoi todella varhain.
Sirpa oli vain 13 vuotta, kun me alettiin seurustelemaan.
Se oli todella erilaista kuin tänä päivänä.
Oltiin todella puhtaasti. Seurusteltiin ja ...
Me ollaan tänä päivänä siitä todella iloisia.
Missä kaikessa vaikutatte ja ootte mukana tänä päivänä?
Me kuulutaan Tikkakosken helluntaiseurakuntaan.
Olen kuulunut sinne vanhemmistoon 20 vuotta.
Äänentoistotekniikka on ollut mulle semmoinen, -
missä löysin paikkani seurakunnassa hyvin nopeesti.
Sitä oon hoitanut.
Seurakunnan emännän tehtäviä hoitanut ja ruoan jakelu, -
ruokapankki-toiminnassa, ja kirpputori on erittäin rakas.
Meillä lähetyskirpputori siinä.
Nyt vähemmän olen siinäkin kerinnyt olemaan auttamassa.
Olen auttanut voimieni mukaisesti.
Sitten elämässänne tapahtui jotain traumaattista.
Kertokaa sitä jotain.
Niin, se oli helmikuu 2013.
Olin ihan vielä tuolla -
metsässä hakemassa puukuormaa, ja siellä tunsin, -
että alkaa jo kuume siinä nousta, tunsin huonoa oloa.
Se päivä siinä tehtiin, ja menin kotia.
Myös Sirpa oli silloin flunssassa.
Sitten aateltiin - varsinkin, kun hän on ammattilainen, -
että juomista ja lepoa, niin kyllä se siitä ohi menee.
Näin siinä pari päivää huilailtiin.
Mutta sitten tuli maanantai, niin Sirpa huomasi, -
että mä alan olleen hyvin heikossa kunnossa -
ja sai jollain keinolla siirrettyä mut autoon ja terveyskeskukseen.
Sinne sitten romahdin terveyskeskuksen lattialle.
Siitä alkoi hyvin pitkä synkkä vaihe, -
josta Sirpa varmaan voi tarkemmin sanoa. Se on niin hämärää mulla.
Kaikki meni pimeäksi siinä vaiheessa sinulla.
Joo, no mitä sitten Sirpa muistaa?
No, sitten hänet vietiin keskussairaalaan, -
ja ensiksi ihan siihen polille, -
ja otettiin tietysti kokeita, kun oli influenssakausi menossa.
Hengitys oli jo huonoa siinä.
Sitten siirrettiin keuhko-osastolle, -
otettiin laboratoriokokeet ja röntgenkuvat.
Sanottiin, että on molemminpuolinen keuhkokuume.
Sitten siirrettiin teholle. Siitä on muistikuvia, -
että tehon lääkäri tuli ensiksi kattomaan keuhko-osastolle.
Lääkäri sanoi, että on pakko laittaa hengityskoneeseen, -
että se romahdus tuli niin nopeasti.
Muistan kun potkin sängyssä, kun henkee ei saa enää, -
vaikka oli se avustava maski siinä ja pullosta tuli happea.
Mutta keuhkot ei toimineet yhtään.
Ne oli molemmat menny täysin luttuun.
Siinä keuhkolääkäri, kun tätä intubaatiota tehtiin, -
sanoi, että tää mies kuolee meidän käsiin.
Siinä vaiheessa, sen jälkeen -
vaivuin tajuttomuuteen.
Kun oli vähän reilu 3 viikkoa mennyt, -
niin meillä oli ehtoollistilaisuus, kuukauden ensimmäinen sunnuntai.
Siellä oli seurakunnassa päätetty, -
että tämmöinen rukousliinakäytäntö on meijän seurakunnissa, -
herätysliikkeissä hyvin yleinen käytäntö.
Että siunataan tämmöinen liina, -
joka sitten tuuaan sairaan pään alle tai mihinkä hyvänsä. Ja näin tehtiin.
Ja siinä oli vielä toinen ihme, että eräästä toisesta seurakunnasta -
yks ihminen oli saanu, että hän haluaa viedä rukousliinan kanssa.
Eli 2 rukousliinaa tuotiin tunnin sisällä.
Molemmille keuhkoille omat.
Sirpa sai tuoda sinne teho-osastolle sen, -
kun sinnehän ei päästetty ...
Sirpakaan ei siellä oikeastaan voinut olla, mutta sai tuoda sinne.
Silloin sunnuntaina, kun se toi silloin iltapäivällä, -
mä seuraavana aamuna sitten heräsin.
Ja... Sitä voi sanoa, että se on ihme.
Lääkärit ja kaikki ympärillä ihmetteli.
Se oli niin suuri ihme. Muistan, kun avasin silmäni, -
ja se lääkäri, joka mua ainakin epikriisien mukaan hoiti, -
kulki siitä ohite ja kääntyi kannoilla, -
kun se huomasi, että olen silmät auki ja alkoi keskustelemaan, -
että hyvänen aika! Ekonen on hereillä.
Siitä alkoi.. - Siitä se riemu ratkesi osastolla.
Sitten siinä alkoi hirvee hyörinä.
Mulla ei ollut siinä vaiheessa mitään tajua siitä, -
että kuinka kauan olen ollut.
Tietenkin aika kovat oli ne kipulääkitykset, -
sitä hoidetta oli siinä kyllä.
Mutta olin kyllä järissäni ja pystyin miettimään, -
että hetkinen: tässähän olisi voinut käydä vaikka huonostikin.
Että jos olisin nukkunut pois, niin missä olisin.
Ne hyvinkin syvälliset ajatukset oli siinä aika nopeesti.
Pyysinkin heti, että lähden kävelemään, että kyllä tässä.
Mutta kuukauden aikana oli tapahtunut paljon.
Olin laihtunut 17 kiloa. - Vai niin.
Fyysiset voimat oli täysin loppu.
Sitä oli ihan velttona sen jälkeen.
Mulle tuotiin tennarit, ja sanottiin, että nouse sitten, kokeillaan.
Enhän mä siinä pystynyt mitään. - Ei jalat pitänyt.
Maanantaiaamuna soitan rouvalle, että voisitko tuoda vaatteeni, -
niin hän sanoi, että eihän tää voi olla totta. - Se oli aika tälli.
Oli, ja vävy joutui kantamaan hänet.
Kuntoutin hänet sitten.
Meni useampi viikko siinäkin, että saatiin kävelemään ensiksi -
kahdella kepillä ja sitten yhdellä kepillä.
Kun paino oli puonnut niin paljon...
Siinä on vahvistumisen paikkaa paljon. - Ennen kuin saa syömään.
Koska olen hoitaja ammatiltani, niin se oli normaalia hoitotyötä.
6 kk päästä meidät pyydettiin sairaalaan.
Traumaattisessa tilanteessa olleet pyydettiin keskussairaalaan.
Keuhkotautien ylilääkäri, nainen, -
niin hän tuli meitä vastaan, -
ja todella syleili siinä ja sanoi, että sä olet ihme.
Koitteko jotain mieleenpainuvaa -
Heimon tajuttomuuden yhteydessä?
Tuntuiko, että Jumala on lähellä vai kaukana?
Minusta tuntui, kun jälkeen päin mietti, -
että olisin voinut olla aivan sekaisin. Mutta istuin ja toimin.
Tuntui sellainen rauha, että Jumala oli läsnä.
Koin sen niin valtavana rauhana.
Meidän toinen tytär soitettiin kanssa sinne.
Kirsi tuli Thaimaasta viikoksi, kun oli sanottu ettei ole mitään toivoa.
Yhdessä kuljettiin se viikko.
Tytöt oli kumpikin siinä. Nuorempi tyttö oli myös paljon siinä.
Kyllä Jumala antoi semmoisen käsittämättömän rauhan.
Ihanaa. Se on hieno tunne ja kokemus.
Sitä on vähän niin kuin pumpulissa. - On.
Ihan niin kuin olisi ulkopuolilla siitä.
Luulen, että teillä oli paljon esirukoilijoita seurakunnan kautta.
Mitä ajattelette esirukouksen merkityksestä näin jälkeenpäin?
Uskon, että Jumala laittoi ihmiset rukoilemaan.
Jumalalla oli suunnitelma minulle, ihan selkee.
Mutta Jumala halus myöskin muille -
hyvin selkeesti osoittaa, mitä kautta hänen luokseen käydään.
Mitkä on ne asiat, jossa saadaan se aito yhteys. - Joo.
Kaikilla oli osallisuus siihen asiaan, kaikki sai kokea ihmeen.
Sinä keskipisteessä, mutta Sirpa seuraavana ja kaikki muut ympärillä.
Kyllä me ... näin uskotaan todella vahvasti, -
että meidän tulee rukoilla toistemme puolesta.
Tuntuuko, että ootte laittanut käytäntöön -
esirukousmahdollisuuden uudella tavalla elämässänne?
Se on joka päiväistä. Se on sitä joka päiväistä ihmettä.
Ihmettä, että millä me voidaan henkivalloissa jotakin vaikuttaa.
Mitä me voidaan hyville ystävillemme ja naapureille toivottaa.
Me saahaan olla siunaamassa.
Miten tää on yleensä ottaen vaikuttanut, -
tuonut esirukousmahdollisuuden teille uudella tavalla käyttöön, -
mutta miten muuten vaikuttanut elämäänne ja ihmissuhteisiin?
Kyllä se ainakin sen on, että on kiitollinen jokaisesta päivästä.
Ei varmaan liian usein sano, miten paljon välittää jostain ihmisestä.
Se ei ookkaan itestäänselvyys, että me herätään huomenaamulla.
On konkreettisesti nähty, että esirukouksella on valtava voima.
Me ollaan hirveen tiivis perhe oltu aina.
Meidän tytöt on kasvanu kuorma-autossa, -
ja me ollaan aina istuttu kuorma-autossa koko perhe.
Mutta meillä on edelleen erittäin läheiset välit meidän tyttäriin -
ja heidän perheisiinsä.
Mutta se vielä jotenkin lähentää -
ja tämä tilanne lähenti meitä kaikkinensa.
Semmoinen rohkeus on tullut, -
joka ilmenee sillä keinolla, -
että on niinku jotain taustaa, mistä voi sanoa, -
että näin on tapahtunut.
Joo. Olen kokenut ihmeen ja piste.
Ja se, että sitten kun olin kotona varmaan semmoinen 2 vuotta -
sen sairastumisen jälkeen.
Sitten jossain vaiheessa palasin, -
palasin sitten tuonne automaailmaan.
Pyydettiin uusia kuljettajia kouluttamaan.
Siinä olikin aikamoinen Jumalan suunnitelma mukana.
Sain olla semmoisissa hetkissä mukana -
tuolla maaseudulla isäntien kanssa, -
jossa sain tätä tarinaani kertoa.
Ja tiedän asioita, mitä on tapahtunut sen jälkeen.
Puhutteliko joku Raamatun paikka teitä -
yhdessä tai sitten omat paikat kummallakin -
erityisesti Heimon sairauden yhteydessä?
Tuliko joku rakkaaksi?
Mulle tuli tämä kohta Jumalan antamasta rauhasta.
Se oli Filippiläiskirjeessä.
Siinä sanotaan, että rauhan minä annan teille.
Se on niin konkreettisesti kohdallani se kohta.
Se toteutui sun kohdalla. - Kyllä, ja tiedän miltä se tuntuu.
Mites Heimolla?
Ymmärsin hyvin selkeästi sen, että me ollaan kuin ruoho.
Se tänään kukoistaa, mutta huomenna sitä ei saata enää olla.
Että meidän ihmisinä pitäis muistaa tämä.
Voisitteko Sirpa ja Heimo vielä rukoilla tähän päätteeksi?
Isä, me pyydämme, että Sinä jäisit siunaamaan näiden sanojen kautta -
joitakin ihmisiä, virvoittaisit heitä, että vielä on toivoa.
On vielä mahdollisuutta.
Mutta meidän täytyy nöyrtyä Sinun edessäsi, -
ottaa vastaan, ottaa askeleita, jotka johdattavat Sinun luoksesi.
Isä siunaa Sinä meitä tässä yhdessä Sinun kasvojesi edessä -
ja meitä jokaista tästä eteenpäin, -
että voisimme olla kuuliaisia Sinulle ja Sinun Sanallesi.
Isä, tätä me pyydämme poikasi Jeesuksen nimessä. Aamen.
Kiitos rakas Taivaallinen Isä siitä, että Sinä annat meille rauhan.
Kiitos Jeesus siitä, että Sinä olet joka päivä läsnä.
Herra, Sinä näet itsekunkin ajatukset ja elämäntilanteet.
Herra, niin kuin Sinä näit elämäntilanteemme vuosia sitten, -
ja näät tänäkin päivänä.
Kiitos Jeesus siitä, että olet läsnä.
Sinä et hylkää ketään, joka Sinun luoksesi tulee.
Kiitos siitä, että olet kanssamme. Aamen. - Aamen.
Sirpa ja Heimo, kiitos kaikesta kertomastanne -
ja kiitos Jumalalle elämän ihmeellisestä lahjasta -
ja siitä, että Heimo sait ikään kuin elämän takaisin.
Se on valtava asia. Suuri kiitosaihe.
Kiitos, että tulitte tähän. Erityissiunaus teille tuleviin päiviin,-
ja tästä asiasta kertomiseen siunaus.
Kiitos sinulle seurassamme olosta.
Jumalan erityistä siunausta myös sinulle. Nähdään. Hei.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist