Edellisessä ohjelmassa juttelin -
jyväskyläläisten Tiina ja Mika Kilkin kanssa -
mm. Kohtaamispaikka- jumalanpalvelusyhteisöstä.
Aika meni siivillä, joten nyt jatkamme.
Kiitos, että juuri sinä liityit seuraamme. Ole siunattu.
Olisko teillä vielä joku oma johdatuskokemus teidän elämästä, -
joka pysäytti ja oli ihmeellinen kokemus?
Mulla Kohtaamispaikan alkuvaiheisiin liittyi tilanne, -
joka rohkaisi todella paljon.
Se oikeastaan liittyi siihen, kun 16-vuotiaana tulin uskoon.
Muistan, kun menin isoiseksi, -
niin kaksi Raamatun kohtaa tuli mulle tärkeäksi.
Rippikoululeirillä oli ilta, että jokaisen isoisen piti kertoa jotain.
Se oli mulle vaikea tilanne, -
koska en ollut seurakunnan toiminnassa mukana.
En kokenut uskonasioita henkilökohtaisesti omanani.
Kysyin kesätyöntekijältä, että mitä voisin lukea?
Hän sanoi, että lue nämä Raamatun 2 jaetta Joosuan kirjan 1. luvusta.
Tämmöiset jakeet: Pidä tämän lainkirjan sanat aina huulillasi.
Tutki lakia päivin ja öin, -
niin pystyt noudattamaan kaikkea, mitä siihen on kirjoitettu.
Silloin menestyt ja onnistut kaikissa toimissasi.
Muista, että olen sanonut sinulle: Ole rohkea ja luja.
Älä pelkää, äläkä lannistu.
Herra, sinun Jumalasi on kanssasi kaikilla teilläsi.
Kun luin nämä jakeet, niin pian tajusin, -
että olin lukenut itseäni varten nämä jakeet.
Tämä koko luku oli tosi tärkee mulle.
Toinen tilanne oli 16-vuotiaana.
Silloin päätin, että haluan lukea Raamatun läpi vuoden aikana.
Mulla on joku lukuohjelma.
Yhden kerran pysähdyin aivan erityisesti toiseen VT:n lukuun.
Jesajan kirja, luku 61.
Tajusin, että Jumala puhui mulle sen kautta.
Siinä luki, että Herran henki on ylläni. Hän on voidellut ja lähettänyt minut.
Koin, että Jumala puhutteli minua tosi paljon silloin näitten lukujen kautta.
Vuosien varrella olen havahtunut siihen, -
että Jumala on eri tilanteissa palauttanut nämä asiat mieleeni.
Muistatko mitä sulle puhuin 16-vuotiaana?
Nyt kun olimme Kohtaamispaikkaa aloittamassa, -
Englantilainen nainen, pastori. Me rukoiltiin, kun tilanne oli.
Hän sanoi minulle, - hän ei tuntenut minua -
että hänelle tuli mieleen ajatus, -
että sulla on elämässä kaksi tärkeää Raamatun kohtaa.
Toinen on Joos. 1. ja se toinen on Jes. 61.
Silloin tajusin, että Jumala todella tietää meidät.
Hän on kaukaa nähnyt, mihin Hän kutsuu meitä.
Se, mitä oli tapahtunut 16-vuotiaana, -
niin se oli tässä edelleen voimassa, -
kun Kohtaamispaikkaa oltiin aloittamassa.
Se punainen lanka on kulkenut mukana.
Se on antanut paljon rohkeutta mennä eteenpäin.
Varmasti. Se on sun teemakohta.
On ihmeellistä, että on nipussa noin 2 jaetta, ja tulee uudestaan, on se ihme.
Vain Jumala voi.
Raamatussa on aika paljon lukuja, sivuja ja kohtia. Jos ottaa 2 niistä, -
että sattuu juuri ne kohdat, niin se inhimillisesti katsoen mahdotonta.
Ihan. Niin kuin ei lottovoittokaan satu koskaan, jos sitä joku yrittää.
Mites, tuleeko sulle mieleen vielä joku?
Mulle itselle herkullisin Jumalan johdatus tapahtui silloin, -
kun me asuttiin Helsingissä, ja Mika oli valmistumassa.
Elettiin 80-luvun puoliväliä.
Mikaa oli pyydetty Kansan Raamattuseuran opiskelijatyöhön.
Mentiin jutteleen silloisen pääsihteerin kanssa -
niistä paikoista ja tarjolla olevista mahdollisuuksista.
Meille tarjottiin Vaasaa ja Oulua. Pitkä palaveri.
Päädyttiin siihen, että mennään Ouluun kattomaan.
Kun olimme lähdössä ovella pois, -
niin Mika tuumasi, että me nyt mennään Ouluun, -
mutta Kuopioonhan me oltais haluttu.
Pääsihteeri sanoi, että miksi ette heti sanoneet.
Hän sanoi, että Kuopiosta on pyydetty opiskelijatyöntekijää.
Hän on menossa ensi viikolla Kuopioon keskustelemaan asiasta.
Me pantiin se Ouluun meno jäihin, ja lähdettiin ihmeissämme kotiin.
Mentiin kotiimme Tapulikaupunkiin, avattiin yksiömme ovi.
Oli tullut posti. Ja lattialla oli lehti.
Kannessa oli kuva Kuopion torilta, kaupungintalo.
Siinä luki vinosti, että Kuopio kutsuu.
Ai, kun kiva.
Me katottiin toisiamme, että hetkinen. - Jumala on mediaihminen.
Että, mitä nyt. Kuinkahan tässä tulee käymään.
Se hykerrytti paljon. Mutta eniten itseäni hykerrytti se, -
että se kuva ja teksti oli Pirkka-lehden kannessa.
Olen K-kauppiaiden tytär. Tiedän, että Pirkka-lehteen voi luottaa.
Tää on nyt vähän maksettu mainos, mutta se tuttuus siihen Pirkka-lehteen.
Se tuntuu kodikkaalta lapsuuden pohjalta.
Me oltiin vain kerran käyty Kuopiossa. Siitä se ajatus lähti.
Meillä ei ollut mitään siteitä sinne.
Se oli vain ajatus siitä, että sinne olis mukava muuttaa.
Me oltiin siellä 8 vuotta. - Ajatella, niin ihmeellisesti kävi.
Se oli hauska. - No oli.
Siinä oli se, että Jumala tuntee minut tosi tarkkaan.
Hän ottaa huomioon ihmisten miel- tymyksiä, kaipauksia ja unelmia.
Miten te lataudutte kaikkiin tehtäviin, mitä teillä on?
Yks tärkeä on luonnossa liikkuminen.
Mulla oli nuorena se suunnistus- harrastus. Se varmaan jätti jäljen.
Tykkäämme Tiinan kanssa liikkua.
Kun meillä on lomaa, meille mieluisinta on lähteä Lappiin.
Siellä käydään, kun sinne päästään. Patikoidaan, tehdään päiväretkiä.
Se on aina meidän sellainen haave.
Luonnossa me tykätään liikkua täällä Jyväskylässäkin.
Kyllä sä suunistat edelleenkin. Mika on innokas sohvasuunnistaja.
Mihinkäs sillä päästään?
Sillä pääsee GPS-seurannalla hyvinkin pitkälle.
Netistä voi seurata niitä joo. - Sä elät maailman menoja sitten.
Mites sun lataus?
Tykkään tehdä käsilläni kaikenlaista.
Kukista tykkään ja tehdä tehdä puutarhahommia.
Sitten meidän lapsenlapsi. Hän on aivan ihana.
New Wine -verkosto on ollut meille hengellisesti todella tärkeä.
Se yhteys, mitä se on tarjonnut.
Me ollaan oltu tosi aktiivisesti mukana kaikki nää vuodet.
Tuntuu tärkeeltä, että on ollut paikka, missä saan myöskin -
itse tulla rohkaistuksi aina uudestaan.
Ja olla yhteydessä, missä rukoillaan ja etsitään Jumalaa.
Eiks teillä ole kesällä sellainen pidempi yhteinen aika?
Meillä on kesätapahtuma Himoksella. Kohtaamispaikalle on ollut tärkeää, -
että lähdetään sinne kesätapahtumaan isolla porukalla.
Onko se vähän niin kuin sukukokous? Jotain samaa hengellisesti.
Me puhutaankin nykyään siellä, että se on niin kuin perhe.
Sinne tulee sellaisista yhteisöistä porukkaa, jotka jakaa samat arvot, -
ja haluaa edistää niitä siellä omassa yhteisössä.
Monista seurakunnista ilmeisesti, että se on yhteiskristillinen.
Siellä saa varmasti hyvän latauksen.
Se on ihana, kun sitä on monta vuotta jo järjestetty, -
niin sinne tulee nyt perhekuntia kolmessa sukupolvessa.
Usemmalla perheellä on siellä on vaarin- tai mummunmökki, -
sinne tulee lapset ja heidän lapsensa viettämään lomaa.
Mikä on asia, mistä te unelmoitte?
Tässä vaiheessa ajattelee sellaistakin unelmaa, -
että voisimme tehdä työosuutemme Jumalan Valtakunnassa hyvin -
loppuun saakka, ja antaa sitten kapula seuraaville nuoremmille.
Koska nekin vuoden lähestyvät, jolloin me lopetetaan.
Onko niin, että eläkerima jossain niin kuin häämöttää?
Ja se, että nuoremmat pääsee otta- maan kapulan ja jatkamaan hommaa.
Näen tärkeänä sen, että voi rohkaista muita, -
jotka tekee jotain samaa, mitä me on tehty.
Luulen, että tällaisia yhteisöjä on syntynyt ja syntyy lisää -
seurakuntien yhteyteen eri tavoilla ehkä, mutta tää on yks tapa, -
miten me voidaan täydentää seurakuntien työtä.
Tavoittaa ihmisiä, joita me ei ehkä muuten tavoitettaisi.
Onko sulla käsitystä, kuinka paljon tällaisia yhteisöjä ois jo Suomessa?
Ei ole olemassa minkäänlaista listausta siitä.
Mutta suurimmissa kaupungeissa musta tuntuu, että on kaikissa jo.
Ja joissakin on useampia.
Mikä on sellainen raamatullinen periaate, -
jota haluaisitte kohottaa ja korostaa elämässä?
Tuleeks Tiinalle mieleen joku?
Kun ajattelen Kohtaamispaikan elämää, -
niin sellainen ajatus, että jokaista tarvitaan.
Jokaiselle Jumala on antanut lahjoja, -
jotka on tarpeen laittaa käyttöön ja likoon, -
jotta saadaan rakennettua seurakuntaa ja Jumalan Valtakuntaa.
Seurakunnassa me harjoitellaan näitä, vaikkapa toisen puolesta rukoilemista,
jotta sitten siellä arjessa omassa elämässä, -
kun Jumala johdattaa niitä tilanteita, niin voi olla palvelemassa.
Rukoilemassa ihmisten puolesta, kertomassa Jeesuksesta.
Jokaista tarvitaan, kaikki ovat tärkeitä.
Oliko se Mika jossain sanonut tai kirjoittanut, -
että 'up, in, out' -ajatukset ovat niin kuin läsnä.
Se on totta. Sekin on oikeastaan opittu muilta.
Se on tuntunut tärkeältä periaatteelta. Ajatuksena on, -
että kun seurakuntaa rakennetaan, -
niin siinä olis tasapainossa kaikki nää suunnat.
Up: Suhde Jumalaan voisi olla elävä, -
ja tärkeä kokemus viikko toisensa jälkeen.
Kun me tullaan yhteen, että olis jumalanpalveluksen jälkeen -
sellainen kokemus, että Jeesus on todellinen.
Ja, että on helppo siitä jatkaa elämää.
Se ei ole itsestäänselvyys, että näin voisi olla.
Silloin kannattaa vaalia Jumalan läheisyyttä.
Sitten tämä 'in' on tosi tärkeä, -
että ihmiset kokevat kuuluvansa joukkoon.
Siihen tarvitaan pienryhmiä usein. Me ollaan huomattu, -
että on tosi tärkeätä, että meillä on kotiryhmiä. - Vertaistukea.
Siellä me syödään yhdessä, rukoillaan toistemme puolesta -
ja luetaan Raamattua.
Sitten kolmas on tää 'out'. Me ollaan avoimia uusille ihmisille koko ajan.
Me ollaan ikään kuin perhe, avoin suurperhe.
Yhteyteen pääsee koko ajan muitakin.
Se on tärkeä piirre. - Me suuntaudutaan ulospäin.
Siis uskaltaa mennä kertomaan Jeesuksesta vieraille ihmisille.
Se on iso haaste, mutta se on tosi tärkeetä. Se vaatii jotain.
Että me emme vaan odota, että he tulee kirkkoon.
Vaan omassa arjessa ne ihmiset, -
ketkä Jumala meille itse kullekin on antanut -
naapurit, sukulaiset, työkaverit. Että ne on meille annettuja.
Ennen jumalanpalvelusta teillä on ollut pöytä, -
esimerkiksi siellä Kirkkopuistossakin ollut.
Siinäkin yhteydessä kutsu käy ympärillä kulkeville ihmisille.
Yks tärkee on ollut se, että pyritään rakentamaan jumalanpalveluksia, -
että ihmiset rohkenee kutsua ystäviään.
Se on hyvä merkki, että rohkeneeko kutsua -
parhaan ystävänsäkin seurakuntaan.
Oma kokemus menee puskaradion kautta sitten eteenpäin.
Olin joskus rukoiltavana teidän jumalanpalveluksen yhteydessä, -
ja mulle rukoilija sanoi, että olet taitavissa käsissä.
Se sana jäi mulle kaikumaan voimakkaana rohkaisuna, -
että ei hätää, olen taitavissa käsissä kaikkine huolineni.
Usein Jumalan puhe on just pari sanaa.
Ne kolahtaa, tuntuu ja jää mieleen. - Kyllä.
Miten Mika koet, kannattiko perustaa Kohtaamispaikka?
Onko kaduttanut missään vaiheessa se asia, se siirto?
No, ei oo kaduttanut.
Ajattelen, että mistä me olisimme jääneet paitsi, -
jos silloin ei olisi uskallettu ottaa sitä askelta.
On tärkeätä, että kun Jumala jostakin puhuu, että uskaltaa toimia.
Jumala on uskollinen ja pitää kiinni lupauksistaan, kutsustaan.
Näinä päivinä on 18 vuotta siitä, kun me aloitettiin Kohtaamispaikka.
Tuntuu, että paljon tärkeitä asioita on tapahtunut.
Nyt voidaan olla sellaisessa kohtaamispaikassa, -
missä omat lapsetkin tykkää käydä. Tuntuu, että se on aika iso asia.
Se on rikkaus.
He ottaa viestikapulaa teiltä, ja vie eteenpäin kenties.
Omilla tahoillaan, ellei nyt ihan tätä yhteisöä.
Jossain puheessa sanoit joskus, -
että me ei voida tehdä mitään ilman Jumalaa, -
mutta että Jumala ei halua tehdä mitään ilman meitä.
Se oli iso rohkaisu, että näinhän se voi olla.
Tai se rohkaisee valtavasti, että voisko se noin olla. - Joo.
Jumala tarvitsee meitä työtovereikseen, -
mutta me tarvitsemme rohkeutta lähteä liikkeelle, -
sitten kun Jumala pyytää sitä. - Niin, yksin me ei pärjätä.
Voisitteko rukoilla päätteeksi, vaikka kumpikin lyhyesti?
Kiitos Jeesus Sun hyvyydestä, Sun uskollisuudesta ja Sun rakkaudesta.
Kiitos siitä, että olemme saaneet oppia tuntemaan Sinut, -
ja saadaan opetella yhä enemmän tuntemaan Sinua.
Kiitos Sun lahjoista, Sun huolenpidosta, -
ja siitä, että Sä todella olet kaikkein voimakkain ja suurin, -
ja pidät meistä huolta. Aamen.
Jeesus Sä näet monet asiat, mitkä meidän mielissä on tänään, -
missä me tarvitaan Sinua.
Kaivataan sitä, että Sä puutut asioihin.
Ja me rukoillaan sitä, että nyt vastaisit.
Ketkä tarvii parantumista, kuka meistä tarvii johdatusta, -
ja apua ihmissuhteisiin.
Kiitos, että olet tullut meitä varten tähän maailmaan.
Vastaa ihan tänään. Jeesus, Sinun nimessäsi. Aamen.
Tiina ja Mika, -
kiitos, että tulitte vieraiksemme, ja kiitos kaikesta jakamastanne.
Se on ollut antoisaa. Kiitos. - Kiitos, oli kiva tulla.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist