Tervetuloa katsomaan Kulmakivi-ohjelmaa.
Tänään vieraanamme on mies nimeltä Sikke Sakari Pihlaja.
Sikke on lempinimesi, eikö niin? - Kyllä.
Asut Korpilahdella? - Kyllä.
Ketä perheeseen kuuluu? - Vaimo ja kaksi kissaa.
Lapset - tytär ja kaksi poikaa - ovat maailmalla.
Kaikki ovat löytäneet oman polkunsa.
Kerros, mitä sä teet - missä kaikkialla olet mukana?
Olen oman seurakunnan kautta diakoniatyössä.
Olen seurakunnan päihde- ja vankilatyön diakoni.
Olen helluntaiherätyksen Väli- Suomen vankilatyön koordinaattori.
Mun tehtäväkenttään kuuluu 6 vankilaa, -
ja niissä vankilalähetit, jotka tekevät helluntaiherätyksen työtä.
Yhteydenpito niihin, ja erilaisten juttujen järjestäminen.
Ite käyn myös noin 6 vankilassa pitämässä hengellisiä tilaisuuksia.
Kuopion vankilaan pyydetään joskus henkilökohtaisiin tapaamisiin.
Olen käynyt siellä miehiä tapaamassa.
Tämmöistä mun elämä seurakunnan, -
ja herätysliikkeen vankilatyön kautta on.
Meillä on myös ihan uusi kuvio, -
että käydään meidän moottoripyörä- kerhon kanssa vankiloissa.
Jutellaan siitä vähän lisää myöhemmin.
Miten sua vankilat kiinnostaa? Mistä tämä on saanut alkunsa?
Oma menneisyys on semmoinen.
Olen nuorena poikana joutunut vankilaan 16-vuotiaana.
Kahdeksan reissua siellä kävin. Niistä ei ole kauheesti kertomista, -
eikä niissä teoissa, minkä takia sinne on jouduttu.
Ne ovat enemmän häpeän kuin ylpeilyn asioita.
Vankilassa Ruotsissa tulin uskoon 20 vuotta ensimmäisestä reissusta.
Siitä sitten elämässä eteenpäin.
Vapauduin Naarajärven vankilasta vuonna -86 viimeisen kerran.
Sen jälkeen ajattelin, että koskaan en enää mene vankilaan.
Mutta sitten olin -87 helluntaiherätyk- sen raamattuopistolla Katinalassa.
Siellä Jumala alkoi puhumaan mulle, että entäpä, jos takaisin sinne?
Kovasti löin hanttiin, mutta sitten jollakin lailla ymmärsin sen asian, -
että oma kokemukseni, ja siitä selviäminen -
voivat olla asioita, jotka puhuttelevat miehiä ja naisia.
Niin sitten lähdettiin sinne takaisin vuonna -87.
Itse asiassa vähän liiankin nopeasti palasin siihen vankilakuvioon.
Sitä nyt on tehty tänne asti. - Kyllä.
Internetistä luin, että noin 100 vankilalähettiä olisi Suomessa.
Pitääkö tämä paikkansa?
Luulen, että kaikkiaan vankilalähettejä on enemmän.
Helluntaiherätyksessäkin taitaa olla semmoinen 80-90, -
joilla on vankilatyölupa, -
mutta niistä suurin osa alkaa oleen jo vanhoja.
Vanhoja miehiä ja naisia, että harvakseen käyvät.
Nyt meillä on menossa tämmöinen -
valtakunnallinen koulutussysteemi, että koulutetaan vankilalähettejä.
Siinä kaikki kirkkokunnat yhdessä mukana.
Tämä on lähtenyt vankiloista liikkeelle.
Vankilat haluaa turvallisuussyistä, että vankilaan töihin menevät -
ovat koulutettuja, ja ne ymmärtää, mihin ne menee.
Oletko siinä mukana? - Olen jäämässä syrjään.
Olin kouluttamassakin, mutta jäin vuoden vaihteessa eläkkeelle, -
niin olen jättänyt joitain hommia, tai ainakin yrittänyt jättää.
Eläkeläisen kiireet on monet yleensä.
Sun sydämellä on myöskin vapautuneet ja vapautuvat vangit.
No kyllä. Mun työura, mitä olen tehnyt uskoontulon jälkeen, -
vuodesta -90 lähtien olen työkseni vetänyt kolmea hoitokotia, -
ja johtanut yhtä hoitolaitosta.
Nää on kaikki sellaisia, missä on hoidettu päihdekuntoutusihmisiä, -
mutta siellä on hoidettu myös vankeja.
Eli oltu ensimmäisiä niitä paikkoja, -
missä on ulkopuolisessa kuntoutuksessa ollut vankeja.
Se oma työ ja vapaaehtoinen vankilalähetyskutsumustyö -
ovat menneen ihanasti sekaisin, -
että ei tiedä, milloin on töissä ja milloin missäkin roolissa.
Mutta toisaalta se on hyväkin asia, että on pystynyt sukkuloimaan siellä.
Mitkä ovat vapautuvan vangin suurimmat haasteet?
Suurimmalla osalla on elämän- hallinta kokonaan kadoksissa.
Uskoon tulleellakin vangilla se uskoontulo on, -
oikeastaan pikkasen pettymys.
Helposti ajatellaan, että nyt kun mä pääsen siviiliin, niin kaikki onnistuu.
Kuitenkin kaikki vaikeat asiat on siellä vastassa.
Jos siinä ei oo tukijaa, ja ihmistä, joka ohjaa eteenpäin, -
aika usein ne uskoon tulleetkin palaa takaisin sinne vankilaan.
Vastaanottaminen rupee olemaan se kaikkien tärkein asia.
Olet varmaan joskus ollut vastaanottamassa.
Edellisessä 3-vuotisessa VaHa-projektissa, jonka tein, -
niin se oli nimenomaan sitä.
2,5 vuoden aikana hain 62 miestä ja naista siviiliin.
Hommattiin niille asuntoja ja työkokeilupaikkoja.
Siinä työssä näki, että jotkut sitoutuu hyvin, -
mutta kun jotkut haettiin vanki- lasta, niin ne häippäs saman tien.
Vapauden riemu, kaikki hyvät päätökset hävis siihen.
Olen huomannut, että työ ei ole mennyt hukkaan.
Muhun on ottanut moni yhteyttä, jotka on -
useamman kerran käynyt vankilassa ensimmäisen kohtaamisen jälkeen.
He ovat palanneet ja ottaneet yhteyttä. Ja on päästy hyviin tuloksiin.
Se voi olla vuosienkin polku jonkun kohdalla. - Aika usein se on niin.
Monesti tullaan vankilasta julkisuuteen, -
ja kerrotaan niitä juttuja. Sehän ei ole tervettä.
Se ei ole näiden uskoon tulleiden vankien syy, -
vaan se on meidän muitten syy, että me annetaan siihen mahdollisuus.
Kun se kaveri tulee sieltä pitkiltäkin tuomioilta, -
niin hänen pitäisi ensin istua seura- kuntaan oppimaan ja kasvamaan.
Se, mihin Jumala vie sitten kasvun jälkeen, on eri asia.
Hengellisiä vanhempia tarvitaan. - Nimenomaan.
Sitten tarvitaan ihmisiä, jotka tukee näitä kavereita seurakunnassa.
Ei meikäläiset mitään helppoja tapauksia oo.
Enempi vaikeita tapauksia.
Sulla on melko komee liivi päällä, -
ja tulit tänne haastattelu- tilanteeseen moottoripyörällä.
Mikä sun moottoripyörä oli? - Se on 950 Yamaha.
Onko se sulla pitkään ollut? - Tämä on melko uusi pyörä.
Mun neljäs pyörä. Tässä juuri keväällä vaihdoin.
Mikä pyörissä kiinnostaa?
Luulisin, että se on tällaiselle vankilauramiehelle se vapaus, -
mikä siinä ajaessa on.
Paljonko tulee kilometrejä vuodessa? - Tähän mennessä tänä vuonna -
nyt 60 km päälle, niin 9300 km.
Kyllä sillä tien päällä on viihdytty.
Lähteekö vaimo mukaan? - Ei ole vielä lähtenyt, -
lähellä on ollut, mutta ei vielä ole uskaltanut.
Sulla on liivissä tekstiä. Siellä on sun nimi, -
sitten siinä lukee "Prison Team" ja "Cma Finland".
Siellä on myös "Christian Motorcyclists Association".
Mitä tämä tarkoittaa? - Se on kristillinen moottoripyöräkerho, -
tai Amerikan mantereellahan se on yhdistys.
Se on moottoripyöräkerho.
Suomessa meitä on suhteellisen vähän, -
mutta tämä on maailman suurin kristillinen moottoripyöräkerho.
Paljonko on jäseniä? - Viimeisin tietoni on 330 000.
Meillä tämä vielä aika pientä, -
mutta kovasti on laajenemassa, ja kysyjiä on paljon.
Montako kristillistä moottoripyöräkerhoa on Suomessa?
En tiedä kaikkia. Gospel Riders on kaikkein suurin moottoripyöräkerho.
Se tekee hyvää hengellistä työtä.
Näytäs vähän kameralle. Tuo on komea tuo...
mitä tuo nyt tarkoittaa?
Tää on vankilatiimi. Eli meillä on...
Kuulun Saarijärven chapter:iin eli osastoon tai jaostoon.
Meillä on 3-4 sellaista, jotka on vankilalähettejä, -
ja jotka kuuluu tähän kerhoon.
Me yhdessä mietittiin sitä, että voitaisko me niinku -
hyödyntää moottoripyörää tässä vankilatyössä.
Me perustettiin tämä Prison Team.
Siinä nyt on semmoinen vajaa 10 jäsentä, ja me ollaan aloitettu -
toukokuussa ensimmäisen kerran menty vankilaan moottoripyörillä.
Se tapahtui Albaniassa, Tiranassa.
Viime talvena oli jo sovittu Naarajärven vankilan kanssa, -
että sinne mentäis. Ja niin menimme sinne kesäkuun alkupuolella.
10 moottoripyörää ja vankilan johtaja ajoi sinne edellä omalla pyörällä.
Oli jännä, kun johtaja kysyi, että saako hän ajaa -
teidän keulalla sinne vankila-alueelle.
Ei ollut aiemmin kukaan johtaja kysynyt, -
saako hän tehdä jotain omassa vankilassa. Se oli loistava tilaisuus.
90:stä vangista 60 kohdattiin kasvokkain.
Meillä oli soppatykki siellä. Paistettiin räiskäleitä ja makkaraa.
Siinä pihalla kerrottiin todistuksia kovaäänisten kautta.
Illalla oli hengellinen tilaisuus.
Vankilan johtaja Jyri Koivumaa sanoi kolmeen eri otteeseen, -
että tästä pitää tehdä pysyvää toimintaa.
Eli vastaanotto oli tosi hyvä.
Viime kuussa käytiin Laukaan vankilassa.
Sielläkin oli hyvä vastaanotto.
Olemme saaneet Vaasan vankilaan lupauksen, -
että ensi kesänä päästäisiin ajamalla muurien sisälle pyörillä.
Sitä tässä odotellaan.
Meillä on myös sisaria kerhossa.
Meillä on myös naisia, jotka ajaa pyörillä.
Tämä CMA on kansainvälisesti myös perhekerho.
Siellä on nuoria ja lapsia mukana.
Meillä oli CMA:n 6-vuotispäivät Toivakassa, -
helluntaiseurakunnan leirikeskuksessa.
Siellä oli perheitä mukana.
Pienimmille oli järjestetty mönkijäajelua.
Se on tällainen kokonaisvaltainen harrastus monessa perheessä.
Jotkut naiset ajavat omilla pyörillä, ja jotkut istuvat tarakalla.
Sitten jotkut eivät ole vielä uskaltaneet kyytiin tulla.
Teillä on vielä muitakin kohde- ryhmiä, kuin vangit ja vankilat.
Vähän nuorempaa porukkaa. - Itse asiassa meidän, -
tai CMA:n alkuperäinen tarkoitus on kohdata motoristeja.
Se on jotenkin hienosti sanottu, että voittaa yksi sydän kerrallaan.
Se on motoristilähetys alun perin. Mutta lähetysnäky on laajentunut -
meilläkin vankien lisäksi myös nuoriin.
Meillä on näitä mopopoikia, ja mopotapahtumiin ollaan menossa.
On otettu yhteyttäkin, ja ovat olleet tosi kiinnostuneita, -
että tulisivat rassaamaan pyöriä meidän kanssa.
Mopopoikien kanssa keskitymme raittiuteen, ja liikennekäyttäytymiseen.
Säännöissämme lukee, että olemme esimerkillisiä liikenteessä.
Siinä meillä vasta tekemistä onkin.
Välillä tuntuu, että moottoripyöräilijät eivät nopeusrajoituksia kunnioita.
Me yritetään ainakin. Kyllähän se kahvan vääntäminen mukavaa on.
Mutta kuljetaan kuitenkin selkee sanoma selässä.
Kyllä viestin pitäisi olla se, että me osaamme käyttäytyä liikenteessä.
Liivi vähän rajoittaa hurjastelua. - Kyllä se vähän rajoittaa.
Paljon teitä onkaan Suomessa?
Meitä on 51 täysjäsentä.
Kokelasjäseniä on 10-15. Kovasti on lisää tulossa porukkaa.
Viimeksi eilen kysyttiin tätä CMA:han liittymistä.
Tänne ei pääse vaan ilmoittamalla, vaan tässä on koulutus.
Ja puolen vuoden koeaika. Meillä on aika tiukat säännöt.
Esimerkiksi päihteettömyys silloin, kun kerhon liivi on päällä, -
tai kun käytetään kerhon nimeä. Se on täysraittius.
Ei niinku sinne päin, vaan täys- raittius. Ja siihen sitoudutaan.
Meidän tehtävä on evankelioida.
Tämä on evankelinen järjestö.
Onko jäseniä useammista seurakunnista?
On kyllä. Yhteiskristillinen ollaan siinä suhteessa.
Käyttekö te moottoripyörämessuilla, tai? - Käydään.
Nyt oli Imatran ajot monen vuosikymmenen jälkeen, -
niin siellä oli CMA:n porukkaa kattomassa kisoja, -
mutta myös evankelioimassa. Motoristiraamattuja jaettiin, -
ja käytiin henkilökohtaisia keskusteluja.
Meidän selkämerkki on hyvin selkeästi näkyvä.
Joka kerta, kun johonkin pysähdyt, niin jonkunlainen keskustelu alkaa.
Ihmiset tulee kysymään.
Motoristien kanssa varsin helppo aloittaa keskustelu -
pyöristä ensin, ja sitten syvemmistä aiheista.
Kuuluu motoristi mihin kerhoon tahansa, -
niin heillä on kunnioitus toisia kohtaan.
Moottoripyöräkerhoihin pääsee myös vierailemaan.
Albaniaan ajettiin kuuden maan läpi, -
niin kävimme siellä ns. prosenttikerhojen tapaamisissa, -
missä oli kaikki mahdolliset kerhot paikalla.
Meidät otettiin siellä esille, -
ja kuulutettiin, että tällainen porukka on Suomesta tullut.
Yksi Gospel Riders mies oli mukana. Molemmat kerhot esittelivät siellä.
Siellä oli tuhansia ihmisiä ja satoja moottoripyöriä.
Siellä me uskovina nämä liivit päällä ajettiin muitten joukossa.
Kunnioitus oli ihan selkeesti siellä nähtävissä.
Eihän mekään haluta tuomita ketään, vaan kunnioitetaan kaikkia.
Meillä on selkeä sanoma, mitä viedään. Se on näin.
Sä olet eläkkeellä, mutta olet kauhean monessa mukana.
Et ole jäämässä kissoja hoitelemaan kotiin? - En oo jäämässä.
Vaikka en mitään palkkatyötä tee, -
niin tää työ on tavalla tai toisella mun työtä. Se on kutsumustyötä.
Joku viisas on sanonut, että kutsumustyötä ei voi lopettaa.
Niin kauan tätä jollakin tasolla tehdään, kun elämää on.
Kiitos Sikke Sakari Pihlaja, -
että sain sua haastatella Kulmakivi-ohjelmaan.
Toteutukoon sinun unelmasi.
Vaimolle terveisiä, jos katsot ohjelmaa, että sinne vaan tarakalle.
Kiitos siitä, että sain tulla. - Kiitos, että tulit.
Siunausta teille katsojille.
Pähkinä purtavaksi: mikä on sinun elämässäsi se kipukohta, -
jonka Jumala haluaa ottaa käyttöön ja kirkastaa -
Hänen kirkkautensa kunniaksi. Kiitos.